КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  

єдиний унікальний номер справи 376/986/19-ц
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5086/2020
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ                                 УКРАЇНИ
 
16 червня 2020 року Київський апеляційний суд  в складі колегії суддів:
 
судді - доповідача:                                                  Білич І.М.
суддів:                                                                    Коцюрби О.П., Іванченка М.М.
при секретарі:                                                        Кемському В.В.
за участю: представника відповідача                     Савісько В.В. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Печерського районного суду міста Києва Бусик О.Л.,
у цивільній справі № 376/986/19 за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» про визнання кредитного договору недійсним.
в с т а н о в и л а :
 
У квітні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернулася з позовом до ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в якому просила визнати недійсним п. 3.4 договору №0099-9911 від 14.12.2018 року, укладеного між сторонами, а також визнати указаний договір недійсним в цілому, застосувавши наслідки недійсності правочину. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що оспорюваний правочин не містить підпису ОСОБА_3 як позичальника; кредитні кошти позивачу не передавалися. За таких обставин вважала, що сторонами не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину. Крім того, зазначала, що кредитний договір містить несправедливі умови, встановлює надмірно жорстку відповідальність для позичальника, у той час як кредитодавцем не було надано позивачеві повну інформацію по кредиту, що є порушенням вимогу Закону України «Про споживче кредитування».
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.
 
Не погодившись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив рішення суду скасувати та ухвалите нове про задоволення позовних вимог. 
Наполягаючи на тому, що ОСОБА_3 не підписувала оспорюваний договір, а висновок суду про підписання правочину електронним цифровим підписом є безпідставним, оскільки відповідачем не дотримано процедури, передбаченої Законом України «Про електронну комерцію». Зазначаючи, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження факту отримання позивачем кредитних коштів. Вказуючи також, що посилання в судовому рішенні на «Правила надання грошових коштів у кредит» як на складову спірного кредитного договору є хибним, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17. 
 
Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу  залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
 
У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
Позивач та її представник будучи належним чином повідомленими про розгляд справи у встановленому законом порядку в судове засідання не з`явилися.
ОСОБА_2 , як представником позивача засобами електронної пошти (без електронного цифрового підпису та можливості ідентифікувати заявника) подано клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з необхідністю надання додаткових пояснень.
Враховуючи законодавчо визначену неможливість сторони ( позивача) надати додаткові пояснення (доповнення) поза межами строку на апеляційне оскарження, відсутність повідомлень щодо інших  поважних причин неявки  скаржника для розгляду апеляційної скарги з урахуванням положень ст.ст. 364, 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу  у відсутність  осіб, які не з`явилися.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
 
Судом при розгляді справи встановлено, що 14 грудня 2018 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» укладено кредитний договір № 0099-9911 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, на підставі якого позивачем був отриманий кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у розмірі 12 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % від суми кредиту за кожний день користування та до 365 % за кожний день користування кредитом у разі порушення позичальником умов договору (невиконання або неналежного виконання його умов), строком дії на 10 тижнів, тобто до 21.02.2019 року.
Зі змісту договору вбачається, що він укладений в електронній формі, кредит був наданий позичальнику (позивачу) виключно за допомогою веб-сайту кредитодавця (відповідача), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно з пунктом 7.1 кредитного договору, невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на веб-сайті кредитодавця (https://creditkasa.com.ua), як зазначено у пункті 7.2. договору.
 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що укладений сторонами кредитний договір відповідає вимогам законодавства щодо укладення правочинів у  електронній формі.
 
Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.
 
Доводи апеляційної скарги в частині того, що посилання в судовому рішенні на «Правила надання грошових коштів у кредит» як на складову спірного кредитного договору є хибним, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17., колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи. Вимагаючи визнання кредитного договору недійсним, позивач посилалася зокрема на не підписання нею правочину, а також на те, що сторонами не досягнуто згоди щодо його істотних умов.
 
Так, згідно зі ст. 1054 ЦКУкраїни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.
За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Між тим, передбачених законом підстав для визнання кредитного договору недійсним судом не встановлено.
Так, в ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з 7.1 кредитного договору, вбачається, що невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що вонаознайомлена, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на веб-сайті кредитодавця (https://creditkasa.com.ua), як зазначено у пункті 7.2. договору.
Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
 
Доводи скаржника про те, що вказані Правила не слід брати до уваги в силу правової позиції, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у справі №342/180/17, не знайшли свого підтвердження. Оскільки правовідносини, що виникли у даній справі, є відмінними від тих, що були предметом розгляду Великої Палати. 
Відповідно до п. 4.24. Правил надання грошових коштів у кредит, затверджених наказом директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» № 35-П від 06 грудня 2018 року, у редакції, яка діяла на час укладення договору сторонами, у випадку відмови від укладення заявником договору чи не підписання його шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором протягом 3 календарних днів з дати прийняття рішення про надання кредиту, кредитодавець має право скасувати це рішення. При цьому заявник не позбавляється права знову подати заявку на отримання кредиту в загальному порядку.
Згідно з умовами зазначеного пункту 4.24 вбачається, що у позичальника для укладення договору, а відповідно і для детального ознайомлення та вивчення всіх його умов є три календарні дні.
Укладаючи договір, позичальник підтвердила, як зазначено у розділі 7 договору ( п. 7.5), що до укладення цього договору вона отримала від кредитора інформацію, яка визначена ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»про те, що позичальник повідомлений про свої права згідно з ст.8 Закону України «Про захист персональних даних», інформація надана позикодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання, до укладення цього договору надала згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання в якості аналога власноручного підпису, для підписання цього договору електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надається кредитодавцем, надала згоду на передачу та обробку кредитодавцем своїх персональних даних з метою оцінки стану фінансового стану позичальника та його спроможність виконати зобов`язання за договором позики.
За змістом п. 2.15 Правил у відповідній редакції, у момент реєстрації на сайті кредитодавця заявнику формується особистий кабінет, доступ до якого здійснюється шляхом введення логіна та паролю на сайті кредитодавця.
Згідно п. 4.7 Правил на підставі даних, зазначених у первинній заявці, інформаційна система здійснює реєстрацію заявника на сайті та формує особистий кабінет. Наступні заявки  подаються позичальником через особистий кабінет.
Відповідно до п. 4.14 Правил кредитодавець інформує заявника про прийняте рішення щодо видачі кредиту через смс-повідомлення на телефонний номер (вказаний у заявці) та/або через електронний лист на адресу електронної пошти заявника (вказану у заявці) та/або шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті заявника.
За змістом п. 4.19 Правил договір підписується з дотриманням вимог, визначених Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання:
1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;
2) електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом;
3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
 
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням:
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
 
З матеріалів справи слідує, що договір був підписаний позичальником за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який був надісланий відповідачем на номер телефону, зазначений позивачем при реєстрації на сайті кредитодавця. 
Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.03.2020 року по справі №404/502/18.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що одноразовий ідентифікатор не може надсилатися в форматі «хххх», оскільки не є алфавітно-цифровою послідовністю, не спростовують висновків суду, оскільки формат «хххх» свідчить про зашифрованість відправки смс-повідмолення та можливість коректного відображення лише для особи, яка його отримує, а по-друге, як вже зазначалося вище, одноразовим ідентифікатором є комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер.
 
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
 
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
 
Зазначаючи про недосягнення сторонами усіх істотних умов договору, позивач посилалася на те, що в договорі не визначено умови проведення взаєморозрахунків процентної ставки за кредитом, її тип, порядок обчислення, не зазначено порядок та умови відмови від надання чи отримання кредиту, не визначено порядок дострокового кредитування.
У той же час п. 1.5 договору визначено, що  строк кредиту складає 10 тижнів, тобто до 21 лютого 2019 року, розмір процентів -  1 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, річна відсоткова ставка складає - 365 %. У додатку 1 до кредитного договору, який також підписаний електронним підписом позивача, міститься розрахуноксукупної вартості суми кредиту, річної відсоткової ставки та плати за користування кредитом із зазначенням помісячного графіку його повернення. Умови проведення взаєморозрахунків між сторонами деталізовано і в п. 5.2 Правил.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи  апеляційної скарги про недосягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов правочину не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду справи.
 
Посилання скаржника на неотримання кредитних коштів спростовуються доказами, наданими відповідачем, а саме: витягом з реєстру банку, листом АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів на картковий рахунок позичальника (а.с. 9, 96).
Доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, ОСОБА_3 суду не надала.
При цьому, судом також  правомірно було враховано ту обставину, що позивач сплачувала кошти на рахунок ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відповідно графіку погашення заборгованості за кредитним договором № 0099-9911 від 14.12.2018 року, що свідчить про визнання нею факту укладення кредитного договору та його істотних умов.
Доказів того, що кошти сплачувалися на виконання умов іншого кредитного договору, позивачем суду не надано, як і не підтверджено факт укладення між сторонами будь-яких інших договорів, окрім № 0099-9911 від 14.12.2018 року.
 
Також позивачемне надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту недоведення відповідачем інформації про умови кредитування  при укладенні спірного договору та здійснення останнім нечесної підприємницької практики. Позичальник ознайомився з паспортом споживчого кредиту  14 грудня 2018 року (а.с. 51-52).
 
Матеріали справи та встановлені фактичні обставини справи не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону. 
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст.204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Будь-якого правового обґрунтування щодо недійсності окремо взятого пункту 3.4 кредитного договору №0099-9911 від 14.12.2018 року, яким врегульовано черговість погашення кредитної заборгованості, ані позовна заява, ані апеляційна скарга не містять.
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що  рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.     
 
Керуючись ст.ст. 368, 372, 374,375, 381 -384, 387  ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року залишити без змін.
 
Постанова набирає чинності з дня її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо  до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 15 липня 2020 року.
 
            Суддя-доповідач:
 
            Судді: