Головуючий у І інстанції Арапіна Н.Є.
Провадження №22-ц/824/10157/2020                                                       Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
    
       17 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого - судді:           Матвієнко Ю.О.,
суддів:                                   Мельника Я.С., Сушко Л,П.
при секретарі:                      Ковтун М.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного судусправу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
     У лютому 2020 року  ОСОБА_2 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до  ОСОБА_1  про розірвання шлюбу, в якому посилалась на те, що перебуває з ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі з 01 червня 2006 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
     Спільне життя з відповідачем у позивача не склалось, шлюбні відносини фактично припинені з жовтня 2018 року, а подальше сумісне життя і збереження сім`ї позивач вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам, в зв`язку із чим позивач і звернулась до суду з даним позовом.
     Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року позов задоволено.
 Розірвано шлюб між  ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований 01 червня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 806.
 Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.
 Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2020 року, за заявою представника позивача вирішено питання розподілу судових витрат.
     Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм  процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати. Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилався на те, що не був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, оскільки судові повістки надсилалися на невірну адресу. 
     В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 подану апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.
     Позивач ОСОБА_2 в апеляційному суді проти задоволення скарги ОСОБА_1 заперечила та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване. 
     Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
     Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.    
     Задовольняючи позов і розриваючи шлюб, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що подальше спільне життя і збереження шлюбу сторін є неможливим і суперечить інтересам ОСОБА_2 . При цьому суд виходив з того, що шлюбні відносини між сторонами припинено, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, між ними втрачено взаєморозуміння і почуття любові.
     Такі висновки суду відповідають обставинам справи і вимогам закону, виходячи з наступного.
     Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01 червня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, про що складено актовий запис № 806 (а.с.9).
     Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.10).
     Судомтакож встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені, вони  проживають окремо, мають окремі бюджети та спільне господарство не ведуть.
     Відповідно до ч.6 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.
     Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
     Частина перша ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
     Частина 3 ст.105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, а за ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
     Тобто, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
     За таких обставин, примушування до перебування у шлюбіодного з подружжя, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону, в зв`язку із чим обґрунтованим є висновок суду про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 та розірвання шлюбу, укладеного між нею та ОСОБА_1 .
     Доводи апеляційної скарги відповідачапро порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з дотриманням норм матеріального права.
     Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість постановленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.
     Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
     Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
     Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.  
     В зв`язку з тим, що дана справа згідно п. 4 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
     Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
            П О С Т А Н О В И В :
 
     Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
 
     Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року- залишити без змін.
 
     Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановленихп.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
     Головуючий:  
  
     Судді: