ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3414/20 Справа № 186/1736/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
         головуючого судді Єлізаренко І.А.
         суддів  Красвітної Т.П., Свистунової О.В.
         за участю секретаря Черкас Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО", ОСОБА_2 про захист прав споживачів, пов`язаних з несплатою страхового відшкодування та про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою,-
В С Т А Н О В И Л А :

       У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ "СК "ВУСО", ОСОБА_2 про захист прав споживачів, пов`язаних з несплатою страхового відшкодування та про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є власником автомобіля марки "Nissan" моделі "Teana" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований на її ім`я. 31 грудня 2014 року о 22.10 годині водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "Jeely-CK" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 біля будинку №32а по вул.Комсомольська в м.Першотравенськ Дніпропетровської області, рухаючись заднім ходом, не переконався в безпеці даного маневру, здійснив наїзд на стоячий припаркований автомобіль марки "Nissan" моделі "Teana" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 14 січня 2015 року постановою судді ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 13 січня 2015 року. Позивач після того, як дізналася, що ОСОБА_2 є страхувальником, уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу з ПрАТ "СК "ВУСО" згідно полісу № АІ/0215723 , строк дії якого з 26 червня 2014 року по 25 червня 2015 року, вона, як потерпіла, звернулася до страховика в порядку ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, в якому зазначила всі необхідні дані. Підтвердженням того, що вона одразу ж не мала змоги звернутися до ПрАТ "СК "ВУСО" через незнання даних про страховика є постанова Першотравенського міського суду від 29 січня 2015 року, якою ОСОБА_2 визнано винним по ст.124 КУпАП (покинув місце ДТП). Тривалий час не могла довідатися в нього, яка юридична особа є його страховиком. ПрАТ "СК "ВУСО" відмовила їй у виплаті страхового відшкодування. Відповідно до експертного автотоварознавчого дослідження №025/15 від 11 лютого 2015 року вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу автомобіля складає 53 538 грн. 16 коп. Згідно п.4 полісу № АІ/0215723від 25 червня 2014 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу, укладеного ОСОБА_2 з ПрАТ "СК "ВУСО" страхова сума за шкоду, заподіяну майну, складає 50000 грн., розмір франшизи - 1 000 грн. Отже, з відповідача ПрАТ "СК "ВУСО" можливо стягнути максимально лише 49 000 грн. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути на її користь з ПрАТ "СК "ВУСО" страхову суму за шкоду, заподіяну майну в розмірі 49 000 грн., з ОСОБА_2 через недостатність страхової виплати для повного відшкодування завданої ним шкоди майну потерпілої, різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка складає 4 938 грн. 16 коп.
Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 січня 2020 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Стягнуто з ПрАТ "СК "ВУСО" на користь ОСОБА_1 в рахунок страхового відшкодування 32 424 грн. 96 коп. та витрати на проведення експертизи (дослідження) в сумі 400 грн., а всього стягнуто 32 824 грн. 96 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди 1000 грн. Стягнуто з ПрАТ "СК "ВУСО" судовий збір на користь держави в сумі 328 грн. 25 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 243 грн. 60 коп.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 03 січня 2020 року змінити та ухвалити нове рішення, про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ "СК "ВУСО" просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
       Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
       Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Отже, за змістом зазначеної норми закону саме володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність по використанню яких є джерелом підвищеної небезпеки.
       Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
       Частиною 1 ст. 1192 цього ж Кодексу передбачено, що з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно з ст.3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до п. п. 33.1.4. п. 33.1. Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Згідно з п. 34.3. ст. 34 Закону, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Відповідно до п.п.37.1.4. пункту 37.1. ст.37 зазначеного Закону однією з підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
У такому разі неповідомлення страхувальником або водієм   забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, страховика про страховий випадок відповідно до ст. 38 Закону становить підставу для звернення страховиком із регресною вимогою до указаної особи (осіб) після виплати страхового відшкодування відповідно до цього Закону, а не підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування.
Згідно з п.п. 37.1.3., 37.1.4. п. 37.1. Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до п.п. ґ) підпункту 38.1.1. пункту 38.1. статті 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у визначені строки про ДТП.
У п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від  01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснено, у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку  може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.
Тобто, сам лише факт порушення страхувальником визначеного договором порядку повідомлення про настання страхового випадку за наявності повідомлення про настання такого випадку, не може бути підставою для відмови у здійсненні страхової виплати.
З матеріалів справи вбачається, позивач  ОСОБА_1 є власником автомобіля "Nissan" моделі "Teana" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.28).
ОСОБА_2 є власником автомобіля "Jeely-CK" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.25).
З постанови Першотравенського міського суду Дніпропетровської області 14 січня 2015 року у справі №186/40/15-п вбачається, 31 грудня 2014 року о 22.10 годині водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "Jeely-CK" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 біля будинку №32а по вул.Комсомольська в м.Першотравенськ Дніпропетровської області, рухаючись заднім ходом, не переконався в безпеці даного маневру, здійснив наїзд на стоячий припаркований автомобіль марки "Nissan" моделі "Teana" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с.7).
Вказаною постановою ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн.
З постанови Першотравенського міського суду Дніпропетровської області 14 січня 2015 року у справі №186/75/15-п вбачається, що 31 грудня 2014 року о 22.10 годині водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "Jeely-CK" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 біля будинку №32а по вул.Комсомольська в м.Першотравенськ Дніпропетровської області скоїв ДТП та залишив місце ДТП (а.с.6).
Вказаною постановою ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 255 грн.
Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
ОСОБА_2 уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу з ПрАТ "СК "ВУСО" згідно полісу № АІ/0215723 , строк дії якого з 26 червня 2014 року по 25 червня 2015 року (а.с.25)
Згідно п.4 полісу № АІ/0215723від 25 червня 2014 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу, укладеного ОСОБА_2 з ПрАТ "СК "ВУСО" страхова сума за шкоду, заподіяну майну, складає 50000 грн., розмір франшизи - 1 000 грн.
13 січня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ "СК "ВУСО" із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.4, 5).
ПрАТ "СК "ВУСО" листом № /629686 без дати відмовили позивачу у виплаті страхового відшкодування з підстав, передбачених п.п. 33.1.4. п.33.1 ст.33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Роз`яснив позивачу її право оскаржити відмову у виплаті страхового відшкодування у судовому порядку (а.с.136).
Судом встановлено, позивач не була присутня на місці ДТП під час його вчинення, отже їй не була відома особа, яка скоїла ДТП 31 грудня 2014 року та транспортний засіб, який був до ДТП причетний, страховик, до якого слід звертатися з повідомленням про ДТП. 
Тому суд дійшов обгрунтованого висновку, що позивач з поважних причин не мала змоги виконати вчасно обов`язок, щодо повідомлення про ДТП відповідача, що підтверджено постановами Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року у справі №186/40/15-п та від 29 січня 2015 року у справі №186/75/15-п /.
ОСОБА_1 у позовній заяві зазначала, що їй вищезазначені обставини сталі відомі 13 січня 2015 року і вона одразу прибула до офісу ПрАТ "СК "ВУСО" та звернулася до відповідача з відповідною заявою.
Відповідач ПрАТ "СК "ВУСО" належними та допустимими доказами не довів, що позивач була обізнана раніше про особу, яка скоїла ДТП, транспортний засіб, який був до ДТП причетний та страховика, до якого слід звертатися з повідомленням про ДТП.
ОСОБА_1 , звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, просила суд стягнути на її користь з ПрАТ "СК "ВУСО" страхову суму за шкоду, заподіяну майну в розмірі 49 000 грн., з ОСОБА_2 через недостатність страхової виплати для повного відшкодування завданої ним шкоди майну потерпілої, різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка складає 4 938 грн. 16 коп. (а.с.1, 2).
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до експертного автотоварознавчого дослідження №025/15 від 11 лютого 2015 року, наданого позивачем ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту, з урахуванням фізичного зносу автомобіля, складає 33 424 грн. 96 коп. (а.с.9-15).
Вартість проведення вказаного автотоварознавчого дослідження складає 400 грн. (а.с.8).
Таким чином, відшкодуванню підлягає оцінена у встановленому Законом порядку шкода у розмірі 33 424 грн. 96 коп.
Доводи та власні розрахунки позивача, щодо більшого розміру шкоди є необґрунтованими належними та допустимими доказами.
Отже, суд дійшов обгрунтованого висновку, що з відповідача - ПрАТ "СК "ВУСО" на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкоду у межах страхових суми (за виключенням франшизи 1000 грн.) 32 424 грн. 96 коп. та витрати на проведення експертного дослідження в сумі 400 грн., а з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача франшизу у розмірі 1 000 грн.
Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права є безпідставними. 
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до переоцінки висновків рішення суду, тлумачення норм права.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 січня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді