ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4196/20 Справа № 198/582/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року                                                                        м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Свистунової О.В.,
суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2020 року 
по справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1 , треті особи: Юр`ївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області,  ОСОБА_3 ОСОБА_4  про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності, - 
 
В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд визнати факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу в період з жовтня 1997 р. по 20.04.2019 року; визначити житловий будинок та земельну ділянку за АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
       Позивачем були уточнені позовні вимоги, де вона просила : визнати факт проживання її однією сім`єю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу з січня 2004 20.04.2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити житловий будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 . 
       Позовна заява мотивована тим, що з жовтня 1997 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 З 2011 року до моменту його смерті вони проживали по АДРЕСА_1 . За час спільного проживання вони вели спільне господарство, користувалися правами та виконували обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, мали спільний бюджет, поліпшували умови проживання та побуту, несли спільні витрати по утриманню житла та його ремонт, разом відпочивали та відвідували родичів. Реєструвати шлюб не поспішали, оскільки в цьому не було потреби. 
        ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті до їх будинку приїхала донька ОСОБА_5 - ОСОБА_1 та почала стверджувати, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_5 і, її позивачки, майна в будинку не має. 
       Позивач звернулась до нотаріуса, який усно повідомив їй що вона жодних прав на майно ОСОБА_5 не має. 
       Вважає, що її права порушені у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду.         
       Враховуючи що з 26.10.1997 року до моменту смерті ОСОБА_5 вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а майно набуте ними за період спільного проживання є їх спільним майном, вказані норми законодавства набули чинності з січня 2004 року, отже просила встановити факт спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу саме січня 2004 року.
       Розпорядженням голови Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 09.10.2019 року справу було передано до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с.101-102).
РішеннямПавлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу в період з січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Визначено житловий будинок та земельну ділянку за адресою : АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати в сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам. 

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_2 з жовтня 1997 року спільно проживала з ОСОБА_5 . Спочатку, вони проживали за адресою: АДРЕСА_2 , вподальшому, деякий час, винаймали житло по АДРЕСА_3 .
        ОСОБА_5 мав двох дочок: ОСОБА_6 від шлюбу з ОСОБА_7 (а.с. 139) та ОСОБА_8 від шлюбу з ОСОБА_9 (а.с. 127)
       27.12.2011 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_5 прибав будинок АДРЕСА_1 (а.с. 23-25).
       08.04.2013 року на ім`я ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності серія НОМЕР_1 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1225980500:02001:07:19. (а.с. 27)
       З 2011 року позивач та ОСОБА_5 проживали разом в будинку АДРЕСА_1 .
        ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 (а.с. 21)
       18.06.2019 року позивач звернулась до Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини (а.с. 132).
       Як пояснила позивач в судовому засіданні, нотаріус в усній формі їй пояснив, що оскільки вона не перебувала у шлюбі з померлим вона немає жодних прав на його майно. Крім того, відповідач вигнала її з будинку і на даний час вона проживає за місцем реєстрації.
       Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що позивач є його сусідкою проживає в одному під`їзді будинку АДРЕСА_4 . Спочатку ОСОБА_2 проживала в квартирі з сином, а приблизно з 1997 року з ними почав жити ОСОБА_11 . Вони жили однією сім`єю як чоловік та дружина, разом робили покупки. Знає, що деякий час вони проживали по вул. Дніпровська м. Павлограда винаймали житло. А пізніше від сусідів йому стало відомо, що ОСОБА_2 з ОСОБА_5 купили будинок в селі. В березні 2019 року він бачив ОСОБА_12 в під`їзді, вони приїздили провідувати сина ОСОБА_13 розповідав, що вони з ОСОБА_14 купили будинок і проживають в селі.
       Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що є сусідкою позивача в с. Варварівка. Знає що в 2011 році ОСОБА_2 та ОСОБА_5 купили будинок АДРЕСА_5 . Вона вважала що вони є чоловік та дружина, знає що до них часто приїздив син, допомагав їм. Як потім стало відомо це син ОСОБА_2 . Вони разом робили ремонт, обробляли город, спільно постійно проживали, разом їздили до міста. Декілька разів бачила машину біля їх двору, як потім розповідав ОСОБА_5 приїжджала його дочка.
       Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що є сусідкою ОСОБА_2 в с. Варварівка. Знає, що в кінці 2011 року ОСОБА_5 з ОСОБА_2 купили будинок і переїхали до нього проживати. Коли у них у будинку розмерзлося опалення і вони з чоловіком давали їм на перший час вугілля. Вона вважала, що вони чоловік та дружина, завжди були разом, часто бачила їх коли вони проходили повз її двір на маршрутку, працювали на городі та на подвір`ї. В будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проживали постійно, часто до них приїздив син ОСОБА_17 . Її чоловік спілкувався з ОСОБА_12 іноді приходив до них додому. В квітні 2019 року ОСОБА_5 помер.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності, що підтверджуються письмовими матеріалами справи, згідно яких ОСОБА_2 дійсно проживала однією сім`єю з померлим ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу (а.с 22), вели спільне господарство, приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України встановлено перелік справ про встановлення фактів, які розглядає суд. Даний перелік не є вичерпним та ч.2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.
До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
Відповідно до абзацу другого п. 2 вказаної вище Постанови якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю.
Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Встановлено, ОСОБА_5 мав двох дочок: ОСОБА_18 - ОСОБА_4 від шлюбу з ОСОБА_7 (а.с. 139) та ОСОБА_8 від шлюбу з ОСОБА_9 (а.с. 127).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи, заведеної 21 травня 2019 року після смерті ОСОБА_5 №49/2019 та яка знаходиться в матеріалах справи, окрім заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , також наявна заява ОСОБА_3 ОСОБА_4 про прийняття спадщини (а.с.136).

Заяви про відмову ОСОБА_6 від спадщини матеріали справи не містять.

Проте, судом першої інстанції не було залучено ОСОБА_19 співвідповідачем по справі, яка за законом має право претендувати на частку у спадщині.

       Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       За змістом до ч. 2,3 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
       Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. 
       Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
       Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 5 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду. 
       Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному законом. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. 
       Суд вказаними роз`ясненнями не керувався і в порушення вимог ст.ст. 12, 51 ЦПК України, не роз`яснив позивачу наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, у тому числі і щодо незалучення до участі у справі співвідповідача.
       Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі співвідповідача, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст. 55 ЦПК України.
       Оскільки, позовні вимоги заявлені не до всіх осіб, чиїх прав та інтересів стосується предмет спору, вирішення даного спору в цілому без залучення у встановленому процесуальним законом порядку всіх заінтересованих осіб є передчасним.
       Суд першої інстанції, розглянув спір по суті без з`ясування того, хто є належним співвідповідачем у вирішенні такого спору, та помилково вважав ОСОБА_18 - ОСОБА_4 третьою особою по справі.
       Колегія наголошує, що позивач не позбавлена права звернення до суду за захистом своїх порушених прав з відповідним позовом, до належного кола відповідачів. 
       Крім того, колегією встановлено, що позивачем порушено спеціальний порядок визначений законодавством при вирішенні даної категорії справ, а саме обов"язковість попереднього звернення особи до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та отримання відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.
Як вбачається із матеріалів справи, 18.06.2019 року позивач звернулась до Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини. (а.с. 132)
Проте, позивачем не було отримано письмової відмови нотаріуса.
Крім того, позивач підтвердила у судовому засіданні суду першої інстанції, що нотаріус в усній формі їй пояснив, що оскільки вона не перебувала у шлюбі з померлим вона немає жодних прав на його майно. 

 Так, Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування".
 Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. 
       Матеріали справи не містять доказів отримання відмови у вчиненні нотаріальної дії, що також є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
       Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції здійснивши поверхневий розгляд справи дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Отже, колегія дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду з ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення підлягають розподілу у відповідності до ч. 13 ст.141 ЦПК України, з   ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, сплачених при подачі апеляційної скарги у розмірі 2310 грн.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - задовольнити.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2020 року - скасувати та постановити нове.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Юр`ївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОСОБА_3 ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2310 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко