ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 р.	Справа № 520/1668/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Супрун Ю.О., м. Харків) від 13.04.2020 року по справі № 520/1668/2020
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у встановленому статусу ветерана військової служби та видачі відповідного посвідчення, оформлення п.п. 1 п. І протоколу № 9 від 07.11.2019 року; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняти рішення про надання позивачу статусу ветерана військової служби з видачею посвідчення і врученням нагрудного знака "Ветеран військової служби" у відповідності з Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та Їх соціальний захист" та Порядком видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1601.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 26.10.1979 по 15.12.1981 проходив дійсну військову службу в Збройних Силах СРСР, в тому числі приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан в складі Військової частини НОМЕР_1 . З 01.07.2016 позивачу встановлено безстроково ІІ групу інвалідності внаслідок поранення, контузії і захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Позивач звернувся до відповідача із заявою про встановлення йому статусу ветерана військової служби та видачу відповідного посвідчення. Однак, рішенням Комісії Харківського ОВК відмовлено у встановленні статусу ветерана військової служби та видачі відповідного посвідчення через те, що позивач звільнився із строкової військової служби з військової частини НОМЕР_1 , яка входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР та не відносилась до військових частин (установ) Міністерства оборони України, та запропоновано звернутись до Східного регіонального управління Харківського прикордонною загону Державної прикордонної служби України. Не погоджуючись із правомірністю вказаного рішення, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Скасовано протокол № 9 Комісії Харківського обласного військового комісаріату для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановлення статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби від 07.11.2019 року в частині, що стосується позивача.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути питання про надання позивачу статусу Ветеран військової служби з видачею посвідчення і врученням нагрудного знака "Ветеран військової служби" у відповідності з Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" та Порядком видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1601 з урахуванням висновків суду у даній справі.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не були з`ясовані обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Вказує, що оскільки позивач проходив військову службу в Прикордонних військах КДБ СРСР та звільнився з військової частини НОМЕР_1 , то відповідачем правомірно було відмовлено  у встановленні статусу “Ветеран військової служби” та запропоновано звернутися до Адміністрації прикордонної служби України.
Позивач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -  КАС України).
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що   позивач  з 26.10.1979 р. по 15.12.1981 р. проходив дійсну військову службу в Збройних Силах СРСР, в тому числі приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 . 
01.07.2016 року позивачу встановлено другу групу інвалідності безстроково (довідка до акта огляду МСЕК серія 12ААА № 444305 від 17.06.2016 р.).
У позовній заяві позивачем вказано, що він звільнився з лав Збройних Сил СРСР за наказом Міністра оборони СРСР №244 від 28.09.1981.
Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_2 від 17.06.2016 року позивач є інвалідом другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни.
Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно встановлення йому статусу ветерана військової служби та видачу відповідного посвідчення.
Відповідно до витягу з протоколу № 9 від 07 листопада 2019 року засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних зі встановлення статусу ветеранів військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами MO України та встановленням статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби відмовило ОСОБА_1 , у встановленні статусу ветерана військової служби та видачі відповідного посвідчення на підставі того, що гр. ОСОБА_1 звільнився з військової частини НОМЕР_1 , яка входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР та не відносилась до військової частини (установи) Міністерства оборони СРСР. Крім того, запропоновано звернутися щодо встановлення статусу ветерана військової служби до Східного регіонального управління Харківського прикордонного загону Державної прикордонної служби України. Іншої підстави для відмови у наданні такого статусу відповідачем не зазначено.
Не погоджуючись із правомірністю вказаного рішення, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у видачі посвідчення та нагрудного знаку "Ветеран військової служби". В зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є саме скасування оскаржуваного протоколу та зобов`язання відповідача повторно розглянути питання про надання позивачу статусу Ветеран військової служби з видачею посвідчення і врученням нагрудного знака "Ветеран військової служби".
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3     ст. 308 КАС України).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.
Статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, визначає основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національної поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві визначено Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" від 24 березня 1998 року № 203/98-ВР (далі – Закон України № 203/98-ВР).
За змістом статті 5 Закону України № 203/98-ВР, ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України: особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій.
Згідно ст. 10 Закону України № 203/98-ВР, ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Зразки посвідчень, нагрудних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1601 від 30 серпня 1999 року затверджено Порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" (далі – Порядок № 1601).
Відповідно до п. 1 вказаного Порядку (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), посвідчення та нагрудні знаки "Ветеран військової служби" видаються (вручаються) особам, які набули статусу ветеранів військової служби відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист".
Згідно п. 3 Порядку № 1601, підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" є один з таких документів: 
- наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку;
- довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 
- посвідчення про нагородження медаллю "Ветеран Вооруженных Сил СССР".
Як встановлено під час розгляду справи, позивачем до Харківського обласного військового комісаріату надано необхідні документи, зокрема, копію довідки МСЕК серії 12 ААА №444305 про встановлення ІІ групи інвалідності, отриманих внаслідок поранення, контузії, захворювання з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії; копію довідки Центрального Прикордоного архіву ФСБ РФ від 15.01.2013 №21/59/Г-16607; витяг із протоколу засідання ЦВЛК від 03.04.2012 № 593; копію посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_2 ; висновок експерта № 1458 ая/12; копію військового квитка серії НОМЕР_3 .
Згідно п. 4 Порядку № 1601 (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), посвідчення та нагрудний знак "Ветеран військової служби" вручаються ветеранові військової служби або за його дорученням рідним чи іншим особам військовими комісаріатами та органами пенсійного забезпечення Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, МВС, Управління державної охорони, Адміністрацією Держспецзв`язку за місцем проживання ветерана, за що одержувач посвідчення та нагрудного знака розписується у відповідному обліковому документі.
Відповідно до п. 2.6 Інструкції з організації роботи із забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 937 від 31 грудня 2014 року, на обласні військові комісаріати (ТЦКСП) покладаються, зокрема, керівництво та контроль за роботою районних військових комісаріатів (ТЦКСП) із забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, а також здійснення перевірок цієї роботи щодо дотримання ними вимог законодавства; розгляд заяв і скарг з питань забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, що надходять до військового комісаріату (ТЦКСП), а також прийом громадян, які звернулися з цих питань; організація та проведення роботи з роз`яснення особам, звільненим з військової служби, та членам їх сімей законодавства з питань забезпечення соціальними виплатами та пільг, установлених для них чинним законодавством, проведення відповідної інформаційної робот.
Згідно п. 11 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою КМ України № 389 від 03.06.2013, районні, об`єднані районні, міські, об`єднані міські військові комісаріати, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, видають в установленому порядку особам, які перебувають у запасі або відставці, посвідчення та інші документи на передбачені законодавством пільги.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суб`єктом владних повноважень, який наділений правом видавати посвідчення та нагрудний знак "Ветеран військової служби" є військовий комісаріат.
Вказаний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.10.2019 року по справі № 1340/4376/18, яка в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України  має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у видачі посвідчення та нагрудного знаку "Ветеран військової служби".
Відповідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не довів належними та допустимими доказами правомірність власного рішення, яке є предметом оскарження позивачем.
Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути питання про надання позивачу статусу Ветерана військової служби з видачею посвідчення і врученням нагрудного знака "Ветеран військової служби" у відповідності з Законом України № 203/98-ВР та Порядком № 1601 з урахуванням висновків суду у даній справі.
При цьому, з урахуванням положень ст. 308 КАС України, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог не підлягає апеляційному перегляду, оскільки не оскаржується жодною із сторін.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній часині є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що рішення суду в оскаржуваній частині прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.
Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 року по справі № 520/1668/2020 – залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 року по справі № 520/1668/2020 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    А.М. Григоров   	

Повний текст постанови складено  06.07.2020 року