ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/896/18  Номер провадження 22-ц/814/1442/20	Головуючий у 1-й інстанції Куц Т. О.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М., 
за участю секретаря судового засідання Ачкасової О.Н.
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бордюга Сергія Дмитровича, представника ОСОБА_1 , на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 листопада 2019 року (час ухвалення судового рішення з 17:09:27 год. до 17:09:27 год.; дата виготовлення повного тексту судового рішення - 22 листопада 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів. 
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд  
     
    В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, після зміни позовних вимог, остаточно просив стягнути з відповідача на його користь основний борг в розмірі 7 000 доларів США, що станом на 19.11.2018 року еквівалентно 194 284, 79 грн., пеню у розмірі 46 807,37 грн., 3% річних у розмірі 4 033,91 грн., а всього 245 126,07 грн. (т.1 а.с.263-268).
В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилався на невиконання відповідачем зобов`язань за договором та відмову у поверненні коштів.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за недоведеністю.
Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Бордюг С.Д., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник позивача послався на доводи позовної заяви, правові позиції, викладені у постановах ВП ВС від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, ВС від 23.05.2018 року у справі № 607/1061/16-ц.
В апеляційній скарзі стверджується, що суд ухвалив рішення на підставі недопустимих і неналежних доказів, а саме взяв до уваги показання свідків, які є зацікавленими особами, письмові докази у підтвердження виконання відповідачем зобов`язань, які надані суду у копіях без дослідження оригіналів і не підписані позивачем як одержувачем послуг (товарів). 
Суд першої інстанції дав хибну оцінку змісту розписки, зробивши висновок, що вона не містить вказівки про зобов`язання відповідача повернути кошти. 

       Правом подання відзиву відповідач не скористався. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 
Судом першої інстанції встановлено і визнається учасниками справи, що 11 липня 2017 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 7 000 доларів США на закуп тканини та подальшого пошиву одягу на підприємстві ФОП ОСОБА_2 (т.1 а.с.11).
23.02.2018р. ОСОБА_1 направив вимогу ОСОБА_2 про повернення грошових коштів в строк до 04.03.2018 (т.1 а.с.12). 
12.03.2018р. ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 відповідь на вказану вимогу, згідно якої повідомив, що ним зобов`язання виконано в повному обсязі і в його діях не вбачається ознак шахрайства (т.1 а.с.14-16). 
Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 № 900194 ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем (т.1 а.с.91). 
З патенту на промисловий зразок № НОМЕР_1 , зареєстрованого в Державному реєстрі патентів України на промислові зразки, вбачається, що з 25.04.2007р. за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на зображення промислового зразка, на одяг, трикотажні вироби, спідню білизну, панчохи, шкарпетки, головні убори, посаги для немовлят (набори одягу); дитячі пелюшки з текстилю, пінетки (т.1 а.с.96-100). 
Допитані в судом першої інстанції свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтвердили обставини, на які відповідач посилався, заперечуючи проти позову, а саме те, що відповідач виконав взяті на себе зобов`язання з придбання тканини, пошиття одягу і передачі його позивачу. 

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що розписка про отримання грошових коштів не містить відомостей про існування між сторонами правовідносин позики, оскільки в ній (розписці) не зафіксоване волевиявлення щодо укладення саме такого договору і відсутнє зобов`язання відповідача про повернення коштів.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується та, перевіряючи доводи апеляційної скарги, виходить з такого.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. 
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 сформульований правовий висновок про те, що на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.
Наведене означає, що при вирішенні спору суд має дослідити зміст правовідносин, що виникли між сторонами, незалежно від того, як вони їх кваліфікують чи оцінюють, на яку норму права посилаються, встановити справжній характер цих правовідносин та застосувати відповідні норми права, якими врегульовані ці правовідносини. 
Оцінюючи зміст розписки (т.1 а.с.11) та пояснення позивача і відповідача у частині, що не суперечать одне одному (співпадають), апеляційний суд приходить до висновку, що спірні правовідносини не регулюються нормами параграфу 1 глави 71 ЦК України (позика), так як сторони не домовлялися про передачу грошей у власність від однієї особи іншій на певний період з обов`язковим поверненням отриманих коштів. 
Натомість відповідач, отримавши грошові кошти від позивача, зобов`язався придбати для нього тканину, виготовити з цієї тканини одяг і передати вироблену продукцію (товар) позивачу. 
Таким чином, сторони домовилися про укладення і виконання договору підряду.
За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно зі статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.
Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
У статті 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до частин першої, третьої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. 
Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника  на який спрямована узгоджена воля сторін.
Умова щодо предмета договору підряду уточнюється ціною підрядних робіт.
Ціна договору підряду - це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення. За статтею 843 ЦК України у договорі підряду визначається або конкретна ціна роботи, або способи її визначення. Отже, ціна може бути визначена в тексті договору підряду безпосередньо, або у договорі підряду може зазначатися спосіб визначення ціни. Крім того, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі, який містить постатейний перелік затрат на виконання робіт, є додатком до договору та його невід`ємною частиною. 
За відсутності цих умов ціну може встановити суд на основі звичайно застосовуваних за аналогічні роботи цін з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. 
Таким чином, закріплене у ЦК України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір. Причому консенсуальність договору підряду означає, що він визнається укладеним у момент одержання особою, що направила оферту, акцепту. 
Відповідно до статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів установлюються в договорі підряду. Якщо в договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
Форма договору підряду може бути як усною так і письмовою, і визначається відповідно до положень статей 205, 207 - 209 ЦК України.
Згідно із пунктом 3 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
Вчинений сторонами правочин перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. 
Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 218 ЦК України).
Нормами глави 61 ЦК України не передбачено обов`язкової письмової форми для договору підряду.
Отже, для правильного вирішення цього спору слід встановити чи досягли сторони (позивач і відповідач) згоди з усіх істотних умов, що притаманні правовідносинам з договору підряду, чи мало місце виконання (повне або ж часткове) досягнутих домовленостей (умов договору).
За змістом положень ст.12, ст.13, ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. 
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджував, що між ним і відповідачем існувала домовленість щодо виготовлення останнім чоловічого одягу, проте тканина не була придбана, договір не був укладений і, відповідно, не був виконаний.
Відповідач це твердження категорично заперечує, наполягаючи на тому, що між ними був укладений і виконаний (відповідачем) договір на виготовлення дитячого одягу.
У підтвердження своїх заперечень на позов відповідачем суду першої інстанції надані такі докази.
Показання свідків ОСОБА_3 (мати відповідача), ОСОБА_2 (брат відповідача), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (працівники ОСОБА_3 і ОСОБА_2 ) (т.2 а.с.164-168).
Зміст їх пояснень є ідентичним поясненням відповідача, при цьому вони не могли бути очевидцями певних подій, а саме перемовин між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 щодо укладення договору підряду, закупівлі тканини. Свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є близькими родичами відповідача по справі, а інші свідки - підлеглими відповідача та його матері.
Світлокопії накладної б/н від 18.07.2017 року і товарного чеку б/н від того ж числа (т.1 а.с.104).
Судом не були досліджені оригінали цих документів, не дивлячись на заявлене клопотання представника позивача. У накладній не зазначено, яка саме тканина була придбана, що є істотною обставиною, зважаючи на характер правовідносин. Окрім того, звертає увагу те, що у накладній як розрахункова одинця за придбаний товар зазначена умовна одиниця: «7 000 $», «сім тисяч умовних одиниць». Відповідно до ст. 533 ЦК України зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійснені розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідачем по справі суду не надано доказів на підтвердження допустимості проведення розрахунку за цією господарською операцією в іноземній валюті. 
Світлокопії видаткових накладних (т.1 а.с.112 - 118). Згідно видаткових накладних постачальником виробів є мати відповідача ОСОБА_3 . При цьому світлокопії цих документів не містять відмітки про отримання ОСОБА_1 зазначених виробів. 
Світлокопії електронних листів (скріншоти), відправлених на електронні адреси ОСОБА_1 (т.1 а.с.128-137, 151 - 160, 172, 175, 178-179, 182-183, 187,189-191,194,197-214, 215-234) і ОСОБА_10 (т.1 а.с.119-127, 138-150, 161-171).
Електронні листи, відправлені на електронну адресу ОСОБА_10 апеляційний суд до уваги не приймає, так як у справі відсутні належні і допустимі докази того, що ця особа є учасником спірних правовідносин (уповноваженою особою позивача).
Електронні листи, відправлені на електронну адресу ОСОБА_1 , підтверджую те, що з електронної адреси « ІНФОРМАЦІЯ_1 " були відправлені описи трикотажних виробів (дитячий одяг) і накладні, проте ці документи не містять інформації про прийняття ОСОБА_1 цього товару. Зміст листів може свідчити лише про те, що між абонентами відбувався певний діалог, проте вони (листи) не містять достатньої і достовірної інформації про те, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 узгоджені істотні умови договору підряду і обидві сторони договору або одна з них повністю чи частково виконала свої зобов`язання. Відповідач ОСОБА_2 не підтвердив належними доказами те, що електронна адреса «baby_art@ukr.net" належить саме йому. 
Світлокопія виписки по рахунку ОСОБА_3 (т.1 а.с.235-251) підтверджує лише наявність певних фінансових відносин позивача з матір`ю відповідача, яка є підприємцем і займається виробництвом дитячого одягу. У справу не надано достатніх і достовірних доказів про укладення договору субпідряду між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 або ж про існування певної тристоронньої угоди між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 . 
Проаналізувавши наведені докази у відповідності до правил ст.89 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач не довів існування обставин, якими він заперечує пред`явлені до нього вимоги, а саме те, що між ним і позивачем був укладений і виконаний договір підряду у розумінні приписів ст.526, ст.638 ЦК України. 
Враховуючи зміст розписки і обставини, що визнаються обома сторонами, слід зробити висновок, що реально між сторонами був укладений договір про наміри укласти і виконати договір підряду (ч.4 ст.635 ЦК України), проте він не був реалізований (виконаний). 
Згідно положень ст.610, ст.611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.
Оскільки цивільним законодавством не встановлені спеціальні правові наслідки у разі порушення зобов`язань за договором про наміри, при вирішенні цього спору слід керуватися загальними нормами, які регулюють правові наслідки порушення зобов`язання. 
Відповідно до приписів ч.2 ст.612, ч.1, ч.2 ст.623 ЦК України кредитор має право на відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання.
З урахуванням встановлених обставин - недоведеність факту укладення і виконання відповідачем договору підряду, а також недоведеність обставин, які звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов`язання (ст.613, ст.614, ст.617 ЦК України), кошти, які відповідач отримав від позивача, і відмовляється повернути на вимогу є збитками позивача у розумінні п.1 ч.2 ст.22 ЦК України. 
Окрім того, позивач має право на стягнення коштів, передбачених ст.625 ЦК України.
Учасниками справи визнається, що позивач передав відповідачу кошти в іноземній валюті - 7 000 доларів США.
При цьому позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 194 284 грн. 79 коп., що еквівалентно 7 000 доларів США, пені у сумі 46 807 грн. 37 коп., а також трьох процентів річних у сумі 4 033 грн. 91 коп. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблені висновки про те, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. 
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.
Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. 
Тому при обрахунку 3 % річних, передбачених ч.2 сти.625 ЦК України, за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
       З урахуванням наведеної правової позиції вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на його користь підлягає стягненню сума основного боргу в іноземній валюті - 7 000 доларів США, а також три відсотки річних відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України також в іноземній валюті, виходячи з такого розрахунку.
Матеріали справи не містять підтверджень отримання ОСОБА_2 вимоги про повернення коштів (т.1 а.с.12), однак останній надсилав ОСОБА_1 лист-відповідь, в якому посилався на лист від 23.02.2018 року, отриманий 05.03.2018 року та 12.03.2018 року (т.1 а.с.14-15), тобто перебіг строку для виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України розпочався (05 березня 2018р. + сім днів) з 12 березня 2018 року. 
Станом на 12 березня 2018 року сума основного боргу складала 7 000 дол. США.
Три відсотки річних розраховуються за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році). 
3% річних за період з 12 березня 2018 року по 05.08.2020 року, складають: 
7000 Х 3% Х 877/ 365 = 504,58 дол.США. 
Отже, ОСОБА_1 має право на стягнення з ОСОБА_2 3% річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України у сумі 504,58 доларів США. 

Щодо позовної вимоги про стягнення пені за несвоєчасно повернуті кошти, апеляційний суд виходить з того, що у розписці не обумовлений розмір і порядок нарахування пені за прострочення боржником виконання зобов`язання, а норми ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань», на який посилається позивач у своїх доводах, розповсюджується виключно на відносини між суб`єктами господарської діяльності.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. 
Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , подаючи позовну заяву до суду, а в подальшому змінюючи позовні вимоги, збільшивши їх, заявив одну позовну вимогу майнового характеру, що відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" (чинного на час подачі позову до суду) повинно бути оплачено судовим збором у розмірі 2 451,26 грн. 
При подачі позову до суду ОСОБА_1 сплачено 1 850,80 грн. судового збору, що підтверджується наданими ним квитанціями (т.1 а.с.1). 
Таким чином, суд першої інстанції правомірно стягнув з позивача на користь держави 600 грн. 46 коп. судового збору за подачу позову до суду.
При апеляційному оскарженні вказаного рішення до сплати скаржником підлягала сума в розмірі 3 675 грн. (2451 х 150%) = 3 675 грн.
Сплачено ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги 3 675 грн. (т.2 а.с.233а). 
Судом апеляційної інстанції позовну заяву та апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково на 80,89%.
Таким чином,  ОСОБА_1  має право на стягнення з   ОСОБА_2  1850,80/100 х 80,89% = 1 497,11 грн. судового збору за подачу позову та 3675/100 х 80,89% = 2 972,71 грн. судових витрат, понесених за подачу апеляційної скарги, а разом 1 497,11+2 972,71 = 4 469,82 грн.
Оскільки судом першої інстанції стягнуто з ОСОБА_1 600,46 грн. судового збору за подачу позову до суду, враховуючи 80,89% задоволених позовних вимог, то з ОСОБА_1 слід стягнути на користь держави судовий збір за подачу позову у сумі 600,46 - (485,71 = 600, 46 / 100 х 80,89%) = 114,75 грн., у зв`язку з цим з ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути 485,71 грн. судового збору за подачу позову до суду.
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд 
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу адвоката Бордюга Сергія Дмитровича, представника ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення  Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 листопада 2019 року скасувати, ухваливши нове судове рішення по суті заявлених вимог.

Позов адвоката Бордюга Сергія Дмитровича, представника ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  7 000 доларів США основного боргу та три відсотки річних у розмірі 504,58 доларів США,  а разом 7 504, 58 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 114,75 грн. судового збору за подачу позову до суду.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 469,82 грн. судового збору за подачу позову та апеляційної скарги до суду.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 485,71 грн. судового збору за подачу позову до суду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття. 

Повний текст постанови виготовлено 26 серпня 2020 року

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов