ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 липня 2020 року           справа № 200/5858/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Геращенка І.В., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року (повний текст складено 02 липня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/5858/20-а (суддя в 1 інстанції – Абдукадирова К.Е.) за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Варави Романа Сергійовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,-

                                                      В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Варави Романа Сергійовича (далі - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ІНВЕСТ ХАУС», в якій просила визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 16 травня 2020 року ВП № 62101995. 
В обґрунтування позову зазначено, що працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» старшою медсестрею, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
06 червня 2020 року за місцем постійної роботи отримано постанову про звернення стягнення на заробітну плату від 28 травня 2020 року за підписом Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича, виконавчий напис № 874 виданий 06.05.2020 приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., реєстраційний номер виконавчого провадження: 62101995, про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» заборгованості, що виникла по кредитному договору від 17.05.2016, боржником за яким є ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 .
Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Варавою Романом Сергійовичем винесено постанову від 28.05.2020, якою звернуто стягнення на доходи позивача, а саме: здійснювати відрахування з доходів боржника у розмірі 20 відсотків, відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів, вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до ст.ст. 68, 70 Закону України «Про виконавче провадження».
Вважає дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Р.С. щодо відкриття виконавчого провадження неправомірними, а постанову від 16.05.2020 у виконавчому провадження № 62101995 про відкриття виконавчого провадження такою, що підлягає скасуванню. Зазначала, що у відповідача, як суб`єкта незалежної професійної діяльності, діяльність якого поширюється на м. Київ, були відсутні правові підстави для прийняття до виконання виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з фізичної особи, яка проживає у м. Добропілля Донецької області. Також вказувала, що зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої нерухомості в м. Києві, як і будь-якого іншого майна, місцезнаходження якого є м. Київ, позивач не має.
Оскільки, приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження було порушено статтю 24 Закону України «Про виконавче провадження», та всупереч законодавства не взято до уваги, що боржник зареєстрований та мешкає у Донецькій області та ніякого відношення до території міста Києва не має просила задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року у справі № 200/5858/20-а у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги та встановила наступне.
ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 , що підтверджено копією паспорта України (арк.справи 17-18).
Як вбачається зі змісту заяви – опитувальника про надання кредиту на споживчі цілі від 17 травня 2016 року між ПАТ «Банк «ТРАСТ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R161.001-ТЕК.0074988 (арк.справи 50-53).
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з постанов, які винесені відповідачем в рамках виконавчого провадження № 62101995, що 15 листопада 2019 року між ПАТ «БАНК» «ТРАСТ» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» укладено договір про відступлення прав вимоги № БТ-ПВ-11/19-2. Про це зазначено і в виконавчому написі нотаріусу від 06 травня 2020 року, який є виконавчим документом.
Згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором від 17 травня 2016 року № R161.001-ТЕК.0074988 ОСОБА_1 станом на 25 квітня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 становить 202 537,66 гривень (арк.справи 53).
06 травня 2020 року Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вчинено виконавчий напис № 874, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» заборгованість, що виникла по Кредитному договору № R161.001-ТЕК.0074988 від 17 травня 2016 року, договору про відступлення прав вимоги № БТ-ПВ-11/19-2, укладеного 15 листопада 2019 року між ПАТ «БАНК» «ТРАСТ», код ЄДРПОУ 35371070 та ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС», боржником за якими є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 (арк.справи 49).
У травні 2020 року ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» звернулось до відповідача з заявою про відкриття виконавчого провадження щодо виконання зазначеного виконавчого напису (арк.справи 54). Як вбачається зі змісту заяви, заявник зазначив, що згідно виконавчого документу адресою проживання боржника зазначено саме: АДРЕСА_2 , а тому просили відкрити виконавче провадження (арк.справи 54-55).
16 травня 2020 приватним виконавцем Виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62101995 про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості у розмірі 202 837,66 гривень на користь ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» (арк.справи 56-57).
Зазначену постанову відповідачем направлено на адреси боржника ( АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 ), що підтверджено роздруківкою органу поштового зв`язку (арк.справи 59).
Також матеріали справи містять роздруківки з веб сайту Укрпошти щодо відстеження поштового відправлення.
За даними зазначених матеріалів колегією суддів встановлено, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 16 травня 2020 року направлено на адресу боржника 18 травня 2020 року (за адресою: м. Київ , АДРЕСА_4 Науки АДРЕСА_5 кв. 30) та наступного дня було вручено адресату (арк.справи 62).
Проте, за адресою АДРЕСА_3 , поштове відправлення не вручено та повернуто відправнику (арк.справи 60-61).
16 травня 2020 року відповідачем також винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди № 62101995 у сумі 20 283,76 гривень та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 62101995 у розмірі 569,00 гривень (арк.справи 63-66).
Відповідно до інформації, наданої органами Пенсійного фонду України від 21 травня 2020 року, ОСОБА_1 працює та отримує доход в Комунальному некомерційному підприємстві «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» (арк.справи 67).
28 травня 2020 року відповідачем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника № 62101995 (арк.справи 69-70). Зазначеною постановою встановлено, здійснення стягнення з доходів у розмірі 20% з заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника.
Таким чином, спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача стосовно відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса та правильність застосування вимог статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» .
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні питання врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі – Закон № 1404).
Відповідно до статті 1 Закону № 1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.
За приписами статті 10 Закону № 1404 заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (стаття 15 Закону).
Згідно з статтею 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35 -1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.
За приписами частини 4 вказаної статті вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Згідно частини 1 статті 19 Закону № 1404, право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.
Відповідно до статті 24 Закону № 1404 виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
З матеріалів справи вбачається, що в заяві про примусове виконання рішення та у виконавчому написі № 874 зазначено місце фактичного проживання боржника – АДРЕСА_2 , яке територіально відноситься та підпорядковано приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Вараві Р.С.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що положеннями Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця не покладено обов`язку щодо перевірки місцезнаходження боржника зазначеного у виконавчому документі. Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на положення частини 3 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Згідно абз. 5 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Як зазначено у статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію міст проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Таким чином, фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого у встановленому законом порядку. Проте ні стягувач, ні виконавець не можуть зобов`язати боржника зареєструвати чи перереєструвати адресу свого місця проживання у разі розбіжностей між фактичною та зареєстрованою адресами.
Отже, положення частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку з частиною 3 статті 26 того ж Закону, щодо відомостей про «місце проживання», «місце перебування» чи «місцезнаходження» особи не можна тлумачити виключно як вказівку на зареєстроване місце проживання адже, в Законі України «Про виконавче провадження» застосовуються всі три окремих поняття.
Крім того, Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, якій слід застосовувати до спірних відносин.
Водночас, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з статтею 87 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII (далі - Закон № 3425) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону № 3425).
Відповідно до статті 89 Закону № 3425 у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.
Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону № 1404 передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.
Стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (ст. 90 Закону № 3425).
Виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення (ст. 91 Закону № 3425).
Згідно з статтею 50 Закону № 3425 нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.
Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Колегія суддів зазначає, що виконавчий напис приватного нотаріуса № 874 за своїм змістом та формою відповідає вимогам встановленим частиною 1 статті 4 Закону № 3425 та містить вказівку на адресу фактичного проживання боржника у місті Києві. Крім того, доказів визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню або його скасування у судовому порядку, до суду як першої, так і апеляційної інстанцій, не надано.
Позивач його не оскаржував, що підтверджується матеріалами справи.
Крім того, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи за місцем проживання або за місцем перебування боржника - фізичної особи; або за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Таким чином, у приватного виконавця були відсутні правові підстави для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а отже, враховуючи вище наведені фактичні обставини справи та вимоги Закону колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 16 травня 2020 року № 62101995 винесена відповідачем з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 25.01.2019 року у справі № 511/1342/17.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, відповідачем доведено правомірність дій у виконавчому провадженні вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Стосовно посилання позивача в доводах апеляційної скарги на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у справі №804/6996/17 від 08.04.2020 року, колегія суддів вважає його неприйнятними з огляду на те, що у справі №804/6996/17 позивачем (боржником) є юридична особа, тобто даний правовий висновок не стосується правовідносин, які є предметом розгляду у даній справі.      
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 23, 33, 271, 272, 287, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-                                                  
                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року у справі № 200/5858/20-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року у справі № 200/5858/20-а – залишити без змін.     
Повне судове рішення складено 28 липня 2020 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                      А.В. Гайдар

Судді                                                                                                            І.В. Геращенко

                                                                                                                            І.В. Сіваченко