Справа № 461/8946/19                        Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б. 
Провадження № 22-ц/811/4214/19                Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія: 84

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
за участі секретаря: Фейір К.О.
                      з участю: представника АТ «Таскомбанк» - Подановського Т.Р., представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2019 року у справі за скаргою представника АТ «Таскомбанк» на дії старшого державного виконавця Галицького ВДВС м.Львів Ільчишин Любов Володимирівни, заінтересовані особи ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанови та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2019 року у задоволенні скарги представника АТ «Таскомбанк» на дії старшого державного виконавця Галицького ВДВС м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Ільчишин Любов Володимирівни, заінтересовані особи ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанови та зобов`язання до вчинення дій відмовлено.
Ухвалу суду оскаржило АТ «Таскомбанк».
В апеляційній скарзі посилається на те, що визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.
Вказує, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.
Також зазначає, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.
На думку скаржника, перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. Таку ж правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року, номер справи: 761/12665/14-ц.
Просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким скаргу АТ «Такскомбанк» задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ «Таскомбанк» - Подановського Т.Р. на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2019 року скасуванню із залишенням скарги без розгляду.
Як встановлено з матеріалів справи у листопаді 2019 року АТ «Таскомбанк» звернувся із скаргою на дії старшого державного виконавця Галицького ВДВС м. Львів Ільчишин Л.В. 
Скарга мотивована тим, що 04 грудня 2014 року Галицьким районним судом міста Львова винесено рішення у справі №461/12624/14-ц за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, після чого судом 29 липня 2015 року видано виконавчий документ – виконавчий лист №461/12624/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступником якого є АТ «Таскомбанк») суму заборгованості по кредитному договору в розмірі 52 300,47 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 04 грудня 2014 року еквівалентно 619 754,13 гривень.
Вищезгаданий виконавчий документ було пред`явлено для виконання у Галицький відділ державної виконавчої служби м. Львова.
Згідно постанови старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова Ільчишин Л.В. від 14 липня 2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №461/12624/14-ц виданого 29 липня 2015 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» боргу в сумі 623408,13 гривень закінчено на підставі п.8 ч.1 ст.49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.95).
Згідно ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до п. «а» ч.1 ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
Про наявність постанови державного виконавця від 14 липня 2016 року беззаперечно було відомо АТ «Таскомбанк», однак дії державного виконавця щодо виконання ним рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2014 року були оскаржені лише 15 листопада 2019 року.
Як видно із змісту постанови Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №461/4295/16-ц (справа за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором) з якою беззаперечно були ознайомлені в АТ «Таскомбанк», судове рішення (мається на увазі рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2014 року) було повністю виконане боржником 29 червня 2016 року, у зв`язку із чим державний виконавець Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова 14 липня 2016 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.21). 
АТ «Таскомбанк» звернувся до суду з пропуском десятиденного строку встановленого пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України, про зміст якої скаржник не міг не бути обізнаним, адже ЦПК України є основним нормативним актом, який регулює здійснення цивільного судочинства і відповідно визначає процесуальний порядок звернення з такими скаргами та їх розгляду судом.
Таким чином, застосування відповідних процесуальних обмежень було передбачуваним для АТ «Таскомбанк» і тому відповідає принципу юридичної визначеності.
АТ «Таскомбанк» звернувся із скаргою на рішення та дії державного виконавця через три роки і чотири місяці після винесення постанови про закінчення виконавчого провадження з приводу виконання виконавчого листа №461/12624/14-ц виданого 29 липня 2015 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» боргу в сумі 623408,13 гривень. 
Крім того, АТ «Таскомбанк» як юридична особа, що багато років здійснює господарську діяльність на фінансовому ринку, має значний досвід участі у судових процесах (як свідчать дані з Єдиного державного реєстру судових рішень), а тому мав би слідкувати за перебігом виконавчого провадження №49968927, учасником якого він був.
Процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності і сторони повинні очікувати їх застосування.
Такий висновок колегії суддів узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду висловленої у постанові від 13 березня 2019 року у справі №920/149/18, розглядаючи питання щодо скарги на дії державного виконавця в порядку господарського судочинства (а норми ГПК України в цій частині є аналогічними до норм ЦПК України).
В постанові Касаційного Цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №533/1001/16-ц, зазначено таке:»Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. При цьому суд враховує і те, що у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що власник майна, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим, має знати та дбати про свою власність.
Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Із скаргою на рішення та дії державного виконавця ПАТ «Таскомбанк» звернувся з пропуском спеціального стоку встановленого ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України, що є підставою для залишення скарги без розгляду.
Керуючись ст.126, ст. 367, ст. 368, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч.1 ст.377, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» - задовольнити частково.
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2019 року – скасувати.
Скаргу АТ «Таскомбанк» на дії старшого державного виконавця Галицького ВДВС м.Львів Ільчишин Любов Володимирівни, заінтересовані особи ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанови та зобов`язання до вчинення дій – залишити без розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий 
Судді