Ухвала
 
03 липня 2020 року
місто Київ
 
справа № 1522/20608/12
провадження № 61-9400ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року за скаргою ОСОБА_1 на незаконні дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, заінтересована 
особа - Акціонерне товариство «ОТП Банк»,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції заявника
У січні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою з вимогою про визнання дій відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області про відмову у скасуванні арешту (запис про арешт рухомого майна від 23 серпня 2013 року № 13866116) незаконними; зобов`язання Головне територіальне управління юстиції в Одеській області подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2018 року скаргу задоволено.
Визнано дії Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області про відмову у скасуванні арешту 
(запис про арешт рухомого майна від 23 серпня 2013 року № 13866116) незаконними.
Зобов`язано Головне територіальне управління юстиції в Одеській області подати реєстратору заяву про припинення обтяження (запис про арешт рухомого майна від 23 серпня 2013 року № 13866116) і виключення його з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Суд першої інстанції встановив, що виконавче провадження № 39449261 завершене 30 грудня 2013 року, відповідно до актів про вилучення та переробки документів від 10 лютого 2017 року зазначене виконавче провадження знищено. Зазначені обставини унеможливили зняття арешту та заборони відчуження майна боржника ОСОБА_1 .
Отже, оскільки орган державної виконавчої служби, закінчуючи виконавче провадження, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, не зняв відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції зробив висновок про задоволення скарги.
Постановою Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Суд апеляційної інстанції встановив, що зазначена скарга подана ОСОБА_1 після закінчення процесуальних строків, встановлених частиною першою статті 449 ЦПК України, клопотання про поновлення пропущеного строку до суду не подано.
У таких висновках суд апеляційної інстанції керувався тим, що заявник дізналася про порушення її права 04 липня 2017 року, до суду першої інстанції із скаргою звернулася у січні 2018 року.
ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ОСОБА_1 22 червня 2020 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила скасувати постанову суду апеляційної інстанції як таке, що постановлено з порушенням норм процесуального права. Просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Визначення заявником підстав касаційного оскарження
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарги на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.
Заявником як підстави касаційного оскарження наведеного судового рішення визначено, що:
- оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права в частині застосування положень частини першої статті 376 ЦПК України, оскільки суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції повністю або частково, має ухвалити нове рішення у відповідній частини або змінити його, проте Одеській апеляційний суд у цій справі скасував рішення суду першої інстанції, скаргу залишив без розгляду;
- висновок суду апеляційної інстанції щодо обрахування строку на подання скарги на дії органів державної виконавчої служби є помилковим;
- відсутній висновок Верховного Суду щодо повноважень суду апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції без ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни такого рішення, відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України.
Таким чином, серед підстав касаційного оскарження ухвали суду апеляційної інстанції заявником зазначена та підстава, яка згадана у частині другій статті 389 ЦПК України, що свідчить про виконання ним вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.
ІІІ. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України.
Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.
IV. ВИРІШЕННЯ ПИТАННЯ ЩОДО ПОНОВЛЕННЯ СТРОКУ НА КАСАЦІЙНЕ ОСКАРЖЕННЯ
У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції, яке ухвалено 06 лютого 2020 року, оскільки подана у межах процесуальних строків касаційна скарга у лютому 2020 року, ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2020 року повернута заявнику, у зв`язку з невиконанням вимог суду щодо усунення недоліків касаційної скарги.
Ухвалу Верховного Суду від 26 травня 2020 року заявником отримано 06 червня 2020 року, касаційну скаргу повторно подано 22 червня 2020 року.
Згідно з частинами першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідно до частини третьої наведеної статті строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Аналіз касаційної скарги, доданих до неї матеріалів та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження дають підстави для висновків, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин, тому суд, поновлює його.
Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року.
Відкрити касаційне провадження у справі.
Витребувати із Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу № 1522/20608/12 (провадження № 4с/522/31/18) за скаргою ОСОБА_1 на незаконні дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, заінтересована особа - Акціонерне товариство «ОТП Банк».
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 03 серпня 2020 року.
Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             С. О. Погрібний

                                                                                                            А. С. Олійник

                                                                                                            В. В. Яремко