ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2020 року	Львів	Справа № 460/3400/19 пров. № А/857/4702/20	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Запотічного І.І., Шавеля Р.М.
при секретарі судового засідання:                 Волошин М.М.
за участі позивача:                                           ОСОБА_1 
представника позивача:                                  Коробка Н.М.
представника відповідача:                             Голос С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 року (рішення ухвалене о 15:54 хв. у м. Рівне судом у складі головуючого судді Щербакова В.В., повний текст рішення складено 25.03.2020р.) у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправними та скасування припису, постанови про накладення штрафу,-

                                                     ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправними та скасування припис про усунення виявлених порушень від 20.09.2019 №РВ742/1637/АВ/П та постанову про накладення штрафу уповноваженими особами від 07.11.2019 №РВ742/1637/000150/ТД-ФС.
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що 16 вересня 2019 року за результатами інспекційного відвідування посадовими особами відповідача складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №РВ742/1637/АВ, яким встановлено порушення норм  ч. 1 ст. 21 КЗпП України, а саме – між працівником ОСОБА_2 і фізичною особою ОСОБА_1 не укладено трудовий договір, за яким працівник зобов`язуються виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю; порушення норм ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 допущено до роботи працівника ОСОБА_2 без укладення трудового договору, оформленого наказом, розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу. Просив позов задоволити.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано припис Управління Держпраці у Рівненській області про усунення виявлених порушень №РВ742/1637/АВ/П від 20 вересня 2019 року. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Рівненській області про накладення штрафу уповноваженими особами №РВ742/1637/000150/ТД-ФС від 07 листопада 2019 року.
Рішення суду першої інстанції оскаржило Управління Держпраці у Рівненській області. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , як суб`єкт підприємницької діяльності зареєстрована 17.06.1994. Основним видом діяльності позивача є Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах (основний) (КВЕД 47.78). 
Місцем провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 є територія Рівненського УВП УТОС за адресою: м. Рівне, вул. Замкова, 21, магазин “Сумки”.
10.09.2019 відповідачем видано наказ №1201 “Про інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ”. Вказаним наказом посадових осіб Управління Держпраці у Рівненській області зобов`язано провести у період з 10.09.2019 по 23.09.2019 року інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , місцезнаходження суб`єкта господарювання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
10.09.2019 на підставі даного наказу видано направлення на інспекційне відвідування за №910-н/09-27. 
12.09.2019 посадовими особами відповідача складено акт про надання документів для проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування, чим підтверджено факт початку проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування позивача.
16.09.2019 за результатами інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 складено акт №РВ742/1637/АВ, яким встановлено 1) порушення останньою вимог ч. 1 ст. 21 КЗпП України, а саме – між працівником ОСОБА_2 позивачем не укладено трудовий договір, за яким працівник зобов`язуються виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю; 2) порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме – позивачем допущено до роботи працівника ОСОБА_2 без укладення трудового договору, оформленого наказом, розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.
За результатами розгляду акту №РВ742/1637/АВ відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень від 20.09.2019 №РВ742/1637/АВ/П та постанову про накладення штрафу уповноваженими особами від 07.11.2019 №РВ742/1637/000150/ТД-ФС.
Статтею 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
Постановою від 26.04.2017 №295 Кабінет Міністрів України  затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.
Згідно п. 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань.
Пунктом 5 Порядку №295 встановлено, що інспекційні відвідування проводяться: 1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; 4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю; 5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю; 6) за інформацією: Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати; ДФС та її територіальних органів; Пенсійного фонду України та його територіальних органів; 7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.
Згідно пп. 5 п. 5 Порядку №295, повідомлення посадових осіб органів державного нагляду (контролю) про виявлені порушення законодавства про працю може слугувати підставою для проведення інспекційного відвідування лише у тому випадку, якщо ознаки таких порушень виявлені в ході виконання цими особами контрольних повноважень.
Пунктом 6 Порядку №295 врегульовано, що під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування інспектор праці, якщо тільки він не вважатиме, що це завдасть шкоди інспекційному відвідуванню або невиїзному інспектуванню, може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування чи невиїзного інспектування, від об`єкта відвідування, державних органів, а також шляхом проведення аналізу наявної (загальнодоступної) інформації про стан додержання законодавства про працю. Документи, отримані під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, що містять інформацію про порушення об`єктом відвідування вимог законодавства про працю, долучаються до матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
Пунктом 11 Порядку №295 передбачено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію /відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення.
Пунктом 33 Порядку №295 визначено, що інспектор праці самостійно приймає рішення про необхідність відвідування роботодавця з метою інформування його та працівників про найбільш ефективні способи дотримання законодавства про працю, моніторингу стану його дотримання, у тому числі щодо оформлення трудових відносин.
Пунктом 19 Порядку №295 наведено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.
Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником (п. 20 Порядку №295).
Пунктом 23 Порядку №295 встановлено, що припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
Пунктом 24 Порядку №295 зазначено, що припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.
Згідно з п. 27 Порядку №295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.
Судовою колегією встановлено, що інспекційне відвідування позивача завершено 16.09.2019. 
Разом з тим, при підписанні акту інспекційного відвідування, зроблена відмітка про незгоду фізичної особи-підприємця із зафіксованими порушення. 
Відповідачем 18.09.2019 отримані заперечення на акт №РВ 742/1637/АВ, які розглянуті відповідачем 19.09.2019.
Таким чином, за результатами розгляду обставин, встановлених в ході проведення інспекційного відвідування та зафіксованих у відповідному акті, посадовими особами Управління 20.09.2019 винесено припис №742/1637/АВ/П.
Як слідує з Порядку №295 підставою для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, передбаченої статтею 265 КЗпП України є вчинення ним порушення, факт якого встановлюється під час інспекційного відвідування та відображається у відповідному акті. При цьому, докази, на підставі яких на суб`єкта господарювання може бути накладено штраф, мають бути отримані під час інспекційного відвідування, призначеного та проведеного згідно Порядку №295, або під час підготовки до його проведення, яка здійснюється після призначення інспекційного відвідування.
Абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України передбачено,що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Згідно частини 2 статті 24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Частиною 3 ст. 24 КЗпП України визначено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Частина 2 ст. 265 КЗпП України встановлює відповідальність саме за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, а визначення санкції за абзацом другим цієї частини ст. 265 КЗпП України потребує точного визначається кількості працівників, щодо яких скоєно порушення.
Відтак, відповідальність настає в разі, якщо особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, фізичної особи-підприємця. Тобто, повинен бути встановлений факт використання фізичною особою-підприємцем найманої праці конкретно визначеної особи (осіб).
Як вбачається з акту інспекційного відвідування, що в ході проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування 10.09.2019 було зафіксовано на робочому місці ОСОБА_2 , яка виконувала функцію продавця-консультанта з продажу сумок покупцям.
Таким чином, відповідач вважає, що у позивача було фактично допущено ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору в письмовій формі, оформленого наказом підприємця, та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.
Як вбачається з пояснень ОСОБА_2 , наданих під час проведення інспекційного відвідування, слідує, що остання, “перебуваючи у пошуках роботи, знайшла потребу робітниці-продавця у магазині “Сумки”. В даний час оформляється на стажування через центр зайнятості. Працевлаштовується до ФОП ОСОБА_1 . В даний час перебуває у магазині для ознайомлення з товаром”.
За таких обставин, судова колегія апеляційного суду переконана, що відповідачем зроблено передчасний висновок про допуск позивачем ОСОБА_2 до робочого місця та виконання останньою функцій продавця-консультанта з продажу сумок покупцям, а, по-друге, що ОСОБА_2 лише виявила намір подальшого працевлаштування.
Таким чином, відповідачем не доведено, що ОСОБА_2 допущена позивачем до роботи без укладання трудового договору, оскільки факт виконання певної роботи не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-
                                                  ПОСТАНОВИЛА:          

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 року у справі №460/3400/19 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.
На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.  

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 09.07.2020р.