П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/3816/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Польовий О.Л.  
Суддя-доповідач -  Ватаманюк Р.В.   
24 липня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року  (прийняте у м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування вимоги, рішень, 
В С Т А Н О В И В :
позивач 26.11.2019 звернулась із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду  в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.09.2019 №0016251303, №0016271303, №0016451303, №0016441303, №0016421303, №0016281303, №0016261303, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2019 №Ф-002181303, рішення про застосування штрафних санкцій від 20.09.2019 №0016381303, № 0002301303.
Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.03.2020 позов задоволено та визнано протиправними і скасувано податкові повідомлення-рішення відповідача від 20.09.2019 №0016251303, №0016271303, №0016451303, №0016441303, №0016421303, №0016281303, №0016261303, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2019 №Ф-002181303, рішення відповідача про застосування штрафних санкцій від 20.09.2019 №0016381303, №0002301303.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що перевіркою встановлено перевищення позивачем встановленого критерію для платника єдиного податку другої групи, а саме обсяг доходу за І квартал 2015 року у сумі 1500000 грн., чим порушено п. 291.4 ст. 291 ПК України у зв`язку з чим з 01.04.2016 даний суб`єкт господарювання повинен знаходитись на загальній системі оподаткування, особливості оподаткування доходів від обрання якої встановлено ст. 177  ПК України. Крім того, позивачем не подано податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання. 
Позивач у поданому відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що  суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем  всупереч строкам визначеним ПК України проводилась перевірка за період, що не охоплюється строком в 1095 днів. Разом з тим, згідно відомостей офіційного веб-порталу, Єдиного реєстру платників єдиного податку позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2012 по 01.09.2016, і  відповідач не мав права самостійно без дотримання вимог п. 1 ч. 299.11 ст. 299 ПК України переводити  платника  на загальну систему оподаткування.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну  скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлені та неоспорені  сторонами такі обставини, на підставі наказу Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 15.08.2019 №1840 відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 25.08.2016, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 26.08.2011 по 25.08.2016, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 25.08.2016.
За результатами перевірки складений акт від 03.09.2019 №0003/22-01-33-03/3177513449, яким встановлені порушення:
- пунктів 177.1, 177.2 статті 177 Податкового кодексу України – занижене податкове зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб за перевіряємий період на суму 197146,70 грн;
- частини 5 статті 7, частини 5 статті 8 закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі по тексту – Закон №2464-VI) – занижена сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 126630,28 грн, в тому числі за 2015 рік – 64414,25 грн, за 2016 рік – 62216,00 грн;
- пунктів 177.2, 177.4 статті 177, підпунктів 1, 2 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України – занижений військовий збір в сумі 16428,90 грн в 2016 році;
- пункту 63.3 статті 63, пункту 22.1 статті 22 Податкового кодексу України – не подане повідомлення за формою №20-ОПП до ДПІ;
- пункту 1 Порядку ведення Книги обліку доходів платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015 №579, - не надана для здійснення перевірки Книга обліку доходів платників єдиного податку першої і другої групи та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість;
- пункту 179.1 статті 179, підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України – не подана декларація про майновий стан від заняття підприємницькою діяльністю за 2016 рік до ДПІ у м. Хмельницькому;
- пункту 119.2 статті 119, абзацу «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, пунктів 3.1, 3.2, 3.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, - не поданий розрахунок за формою 1-ДФ до ДПІ у м. Хмельницькому за І квартал 2016 року, не відображена сума фактично виплаченого доходу ФОП ОСОБА_2 за 157 ознакою;
- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України – занижена сума податку на додану вартість за період з 11.11.2015 по 25.08.2016 в сумі 380231,65 грн;
- підпункту 49.18.1 пункту 49.18 Податкового кодексу України – несвоєчасно подана ліквідаційна декларація по єдиному податку.
На підставі висновків перевірки Головне управління ДПС у Хмельницькій області прийняло:
- податкове повідомлення-рішення від 20.09.2019 №0016251303, яким збільшило суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 246433,37 грн, в тому числі 197146,70 грн за основним зобов`язання та 49286,67 грн за штрафними санкціями;
- податкове повідомлення-рішення від 20.09.2019 №0016271303, яким збільшило суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 20536,12 грн, в тому числі 16428,90 грн за основним платежем та 4107,22 грн за штрафними санкціями;
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2019 №Ф-0002181303 зі сплати єдиного внеску в сумі 126630,25 грн;
- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20.09.2019 №0016381303, яким застосувало до позивачки штрафні санкції в розмірі 44430,50 грн;
- податкове повідомлення-рішення від 20.09.2019 №0016451303, яким застосувало до позивачки штрафні санкції в сумі 510,00 грн;
- податкове повідомлення-рішення від 20.09.2019 №0016441303, яким застосувало до позивачки штрафні санкції в розмірі 170,00 грн;
- податкове повідомлення-рішення від 20.09.2019 №0016421303, яким застосувало до позивачки штрафні санкції в розмірі 510,00 грн;
- податкове повідомлення-рішення від 20.09.2019 №0016281303, яким застосувало до позивачки штрафні санкції в розмірі 170,00 грн;
- податкове повідомлення-рішення від 20.09.2019 №0016261303, яким застосувало до позивачки штрафні санкції в розмірі 170,00 грн;
- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 06.11.2019 №0002301303.
Позивач не погоджуючись із вказаними рішеннями звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції зазначив, що за змістом пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації. Оскільки, відповідач вийшов за межі предмету перевірки, у зв`язку з чим акт такої перевірки є доказом, здобутим з порушенням Закону, що призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, та відповідно, прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення є неправомірними.
Апеляційний суд погоджується з  висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Щодо правомірності винесення відповідачем податкових податкові повідомленнь-рішеннь  від 20.09.2019 №0016251303, №0016451303, №0016441303, №0016421303, №0016281303, №0016261303 суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Податковий кодекс України (далі – ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За приписами підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи (п.75.1 ст.75 ПК України).
Разом з тим, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Згідно підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється коли розпочата процедура реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.
Положеннями пункту 78.4 статті 78 ПК України встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
Згідно із п.42.2 ст.42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п.42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу (пунктів 78.7, 78.8 статті 78 ПК України).
Згідно пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Відповідно до пунктом 86.1 статті 86 ПК України  результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.
Підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України  передбачено, що платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Згідно з пунктом 46.1. статті 46 ПК України, податкова декларація - документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
За приписами пункту 49.1 статті 49 ПК України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Вказані вимоги кореспондуються з положеннями пункту 203.1 статті 203 ПК України.
Неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання (пункт 120.1 статті 120 ПК України).
Пунктом 114.1 статті 114 ПК України передбачено, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.
Згідно пункту 102.1 статті 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Так, згідно наказу відповідача від 15.08.2019 №1840 контролюючий орган здійснив документальну позапланову виїзну перевірку позивача  щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 25.08.2016, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 25.08.2016.
При цьому, підставами для нарахування позивачу податкових зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску та застосування штрафних санкцій слугували висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 03.09.2019 №0003/22-01-33-03/3177513449, щодо перевищення обсягу виручки (доходу) в березні 2015 року в сумі 1500071,00 грн.
Під час перевірки відповідач встановив, що на розрахунковий рахунок позивача №26004060394041 з 01.01.2015 по 31.03.2015 надійшли кошти від покупців в розмірі 1500071,00 грн. З 01.04.2015 по 31.12.2015 надійшли кошти від покупців товарів та послуг в розмірі 1888988,03 грн. Всього за 2015 рік – 3089059,03 грн, за 2016 рік – 1095259,44 грн.
На думку відповідача позивачем відбулось перевищення позивачем критерію для платника єдиного податку другої групи, а саме обсяг доходу за І квартал 2015 року перевищує 1500000,00 грн, що є порушенням пункту 291.4 статті 291 ПК України.
Крім того, відповідач дійшов до висновку, що позивач з 01.04.2015 повинна знаходитись на загальній системі оподаткування. У зв`язку з чим нарахував відповідні податкові зобов`язання і штрафні санкції за період з 01.01.2016 по 25.08.2016.
Однак суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи приписи ст. 102 ПК України встановлені контролюючим органом вказані вище порушення вимог податкового законодавства, які слугували підставами для прийняття спірних рішень, відбулося поза межами 1095-денного строку. Більше того,  аналізуючи акт проведення перевірки встановлено, що під час проведення перевірки відповідач вийшов за межі предмету перевірки.
Таким чином, оскільки відповідач вийшов за межі предмету перевірки, а тому акт такої перевірки є доказом, здобутим з порушенням Закону, що призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Відповідно, прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення є неправомірними.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом  в постанові від 15.06.2018 у справі №817/98/17.
Отже, колегія суддів погоджується, з висновком суду першої інстанції, що  податкові повідомлення-рішення від 20.09.2019 №0016251303, №0016451303, №0016441303, №0016421303, №0016281303, №0016261303 необхідно визнати протиправними та скасувати.
Щодо податкових повідомлень-рішень від 20.09.2019 №0016271303, від 06.11.2019 №Ф-0002181303, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20.09.2019 №0016381303, апеляційний суд зазначає таке.
Так, пунктом 16-1 Прикінцевих та перехідних положень ПК  України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Згідно пункту 162.1 статті 162 ПК України 162.1. платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Відповідно до пункту 163.1 статті 133 ПК України об`єктом оподаткування збором резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI база нарахування єдиного соціального внеску для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Пункт 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного соціального внеску відносить фізичних осіб-підприємців.
Оскільки сплата військового збору та єдиного внеску залежить від сплати податку на доходи фізичних осіб, нараховується одночасно та за тими самими правилами, тому до позивачки не може бути застосована відповідальність внаслідок допущених з боку контролюючого органу порушень під час нарахування податку з доходів фізичних осіб.
Враховуючи вище встановлені обставин, податкове повідомлення-рішення від 20.09.2019 №0016271303, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2019 №Ф-0002181303, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20.09.2019 №0016381303, рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 06.11.2019 №0002301303 є також протиправними.
Апеляційний суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв оскаржувану ухвалу відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для її скасування або зміни відсутні.  
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.