Справа № 306/363/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        20 липня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.
при секретарі                                БАЛАЖ Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі № 306/363/20 на ухвалу Свалявського районного суду від 17 березня 2020 року, повний текст якої складено 17 березня 2020 року, головуюча суддя Вінер Е.А., про відмову в забезпеченні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «СЕТАМ», Свалявського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Немм О.В. і ОСОБА_4 , про визнання прилюдних торгів недійсними, витребування нерухомого майна, визнання права власності на нього та скасування державної реєстрації речових прав, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 оскаржила ухвалу Свалявського районного суду від 17.03.2020 про відмову в забезпеченні зазначеного позову як постановлену з порушенням норм процесуального права.
Так, предметом спору є право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке було недобросовісно продане ОСОБА_2 покупцю ОСОБА_3 , оскільки продавець був обізнаний з фактом наявності судового рішення, яке перешкоджало продажу. Своїми діями продавець фактично створив перешкоди для повернення спірного майна позивачці.
Наведене давало достатні підстави для забезпечення позову з метою унеможливлення подальшого продажу спірного майна маючи на увазі ймовірність ухвалення судового рішення про витребування майна на користь позивачки та необхідність виконання такого рішення.
Заява про забезпечення позову була належно обґрунтована щодо підстав для такого, видів забезпечення та їх співмірності з предметом позову. Забезпеченням позову не могли бути спричинені збитки відповідачам.
Стосовно слова «квартира» в прохальній частині заяви, то це описка, а з тексту заяви видно, що йдеться про домоволодіння АДРЕСА_1 .
Питання, що стосуються зареєстрованих у жилому приміщенні осіб, суд міг вирішити в процесі підготовки до розгляду справи шляхом залучення до участі в ній таких осіб.
Сторона просить ухвалу суду скасувати, заяву про забезпечення позову задовольнити, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння АДРЕСА_1 та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного домоволодіння.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляції, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Як убачається з наявних матеріалів, ОСОБА_1 пред`явила до ДП «СЕТАМ», Свалявського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ТОВ «Кредитні ініціативи», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов про визнання прилюдних торгів недійсними, витребування нерухомого майна, визнання права власності на нього та скасування державної реєстрації речових прав і просила визнати прилюдні торги, документи, якими 29.01.2016 був оформлений їх результат на користь ОСОБА_2 , недійсними, витребувати у ОСОБА_3 на свою користь домоволодіння АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на це нерухоме майно із зобов`язанням державного реєстратора вчинити необхідні реєстраційні дії (а.с. 1-4).

Заявою від 13.03.2020 ОСОБА_1 просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири (а.с. 5). Посилалася на те, що зважаючи на предмет позову відсутність такого його забезпечення може мати наслідком відчуження спірного майна, що унеможливить чи істотно утруднить виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Ухвалою Свалявського районного суду від 17.03.2020 у забезпеченні позову відмовлено (а.с. 25).

Приймаючи таке процесуальне рішення суд першої інстанції виходив із того, що заяву про забезпечення позову подано щодо неналежного предмета, крім того, вона є необґрунтованою по суті та бездоказовою, внаслідок чого не видається можливим встановити її співмірність із пред`явленими вимогами. Таке вирішення судом першої інстанції питання про забезпечення позову правильне по суті та відповідає обставинам справи.

Заява про забезпечення позову розглядається судом першої інстанції з дотриманням загальних правил цивільного судочинства, зокрема, щодо предмета судового розгляду, меж вимог заявника, така заява підлягає належному обґрунтуванню і доказуванню (ст. 4 ч. 1, ст. 12 ч.ч. 3, 4, ст. 13 ч.ч. 1, 3, ст. 151 ч. 1 та інші норми ЦПК України).

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не приймає та не розглядає вимоги та підстави заяви, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України).

Визначивши предметом позову право на домоволодіння АДРЕСА_1 та поставивши, при цьому, питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири, позивачка предметом заяви про забезпечення позову визначила інше нерухоме майно, аніж те, що є предметом позову.

Суд першої інстанції правильно вказав на цю обставину, яка вже сама по собі є достатньою підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову. Посилання позивачки на описку в заяві про забезпечення позову щодо виду майнового об`єкта не може бути взяте до уваги та не може тягти скасування правильної по суті ухвали суду. Беручи до уваги, що з огляду на характер спору і обставини справи обмеження цивільного обороту певного майнового об`єкта може істотно вплинути на цивільні права і обов`язки ряду осіб, відповідне рішення не може ґрунтуватися на припущеннях і не може ухвалюватися щодо неналежного майнового об`єкта.

Відповідно до ст. 149 ч.ч. 1, 2, ст. 150 ч. 1 п.п. 1, 2, ч. 3, ст. 151 ч. 1 ЦПК України, суд за заявою позивача може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову, якщо їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; позов забезпечується, зокрема, арештом майна, що належить або підлягає передачі відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії; вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Оскільки предметом спору є право на домоволодіння АДРЕСА_1 , предметом позову є припинення в обраний позивачкою спосіб права власності на спірне майно за ОСОБА_3 із поновленням права власності на це майно за позивачкою, а у випадку задоволення позову відповідні підстави для набуття ОСОБА_3 у власність майна перестають існувати, позивачка не може бути позбавлена права як такого ставити за наявності для того підстав перед судом питання про забезпечення позову. Проте, обираючи вид забезпечення позову та наводячи відповідне обґрунтування, сторона повинна враховувати вимоги закону щодо, зокрема, співмірності заходів забезпечення позову із заявленими вимогами та щодо недопущення необґрунтованого обмеження прав інших осіб, недопущення протиправного заподіяння шкоди правам інших осіб. Повинен бути дотриманий і принцип правової визначеності щодо питання, яке вирішується.

Всупереч наведеному, позивачка поставила вимогу про заборону іншим особам вчиняти будь-які дії щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Така вимога в будь-якому разі не може бути визнана конкретною, розумною, обґрунтованою, а відтак і співмірною з позовними вимогами та відповідною принципу правової визначеності. За буквального розуміння такої вимоги йдеться про заборону вчинення будь яких дій щодо відповідного майна, в тому числі, і необхідних для його використання за прямим призначенням, експлуатації, утримання, рятування тощо. Така вимога є невиправдано розширеною та надмірною.

За таких обставин, суд першої інстанції дав у контексті вирішуваного питання вірну оцінку наявним доказам і матеріалам справи та ухвалив правильне процесуальне рішення. Міркування та доводи, з яких виходить позивачка в апеляційній скарзі, наведеного не спростовують. Поза тим, позивака за наявності для того підстав не позбавлена права вирішувати належним процесуальним порядком питання про забезпечення позову і в подальшому.

Виходячи з викладеного, на підставі ст. 375 ЦПК України необґрунтовану апеляційну скаргу позивачки належить залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а ухвалу Свалявського районного суду від 17 березня 2020 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 30 липня 2020 року.

Судді