Постанова
іменем України

02 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 495/2067/18
провадження № 51-71км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання                          ОСОБА_4 , 
прокурора                                                                ОСОБА_5 ,
осіб, які подали касаційну скаргу                     ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника                                                        ОСОБА_8 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_7 ,                     ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 01 листопада 2019 року про повернення апеляційної скарги у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016160480004299, за обвинуваченням 
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця                           с. Рівне Тарутинського району Одеської області, жителя АДРЕСА_1 ,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
За вироком Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2019 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі посади в органах державної влади на строк 2 роки без застосування штрафу.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_10 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Згідно зі ст. 49 КК ОСОБА_10 звільнено від відбування основного та додаткового покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Вирішено питання щодо речових доказів та цивільного позову ОСОБА_11 .
Одеський апеляційний суд ухвалою від 01 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9  на вказаний вирок повернув особам, які її подали, на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційну скаргу, а також короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі   ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , посилаючись на норми Конституції України, КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, просять?скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді.
Як зазначають скаржники, суд апеляційної інстанції, повертаючи їх апеляційну скаргу, порушив їх право на доступ до суду, а також вимоги ст. 2, частин 4, 5 ст. 9                 та частин 9-1, 10 ст. 393 КПК.
На думку ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , вони мають право на оскарженнявироку Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2019 року щодо ОСОБА_10 оскільки: 
– висновки цього судового рішення безпосередньо стосуються інтересів ТОВ «База відпочинку «Сезон» та МПП «Сезон -1», власниками яких вони є; 
–   ОСОБА_9 є дружиною, а ОСОБА_7 та ОСОБА_6 – дітьми                       ОСОБА_12 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_2 і щодо якого вироком встановлені юридичні факти.
Посилаючись на ч. 6 ст. 55 КПК,  скаржники зазначають про їх неодноразове  звернення до органу досудового розслідування із відповідними заявами щодо залучення до кримінального провадеження як потерпілих, у розгляді яких було протиправно відмовлено.  
У запереченнях на касаційну скаргу потерпілий ОСОБА_11   вказує на необхідність залишення судового рішення про повернення апеляційної скарги без задоволення.    
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх представник ОСОБА_8   підтримали подану касаційну скаргу.
Прокурор ОСОБА_5  під час касаційного розгляду висловив доводи про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги. 
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто таке порушення, яке згідно з вимогами ч. 1 ст. 412 цього Кодексу перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження касаційний суд установив, що доводи ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, допущене апеляційним судом у ході вирішення питання про прийняття їх апеляційної скарги на вирок Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2019 року щодо ОСОБА_10 , є правильними. 
Так, ст. 398 КПК визначено, що апеляційна скарга, яка надійшла до суду апеляційної інстанції, не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу. Отримавши апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції, суддя-доповідач протягом трьох днів перевіряє її на відповідність вимогам ст. 396 цього Кодексу і за відсутності перешкод постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження.
При цьому відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Одночасно перелік суб`єктів, що мають право на подання апеляційної скарги, визначено ст. 393 КПК. Такими особами є: обвинувачений, стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, його законний представник чи захисник – в частині, що стосується інтересів обвинуваченого; обвинувачений, стосовно якого ухвалено виправдувальний вирок, його законний представник чи захисник – в частині мотивів і підстав виправдання; підозрюваний, обвинувачений, його законний представник чи захисник; законний представник, захисник неповнолітнього чи сам неповнолітній, щодо якого вирішувалося питання про застосування примусового заходу виховного характеру, – в частині, що стосується інтересів неповнолітнього; законний представник та захисник особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру; прокурор; потерпілий або його законний представник чи представник – у частині,                           що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції; цивільний позивач, його представник або законний представник – у частині, що стосується вирішення цивільного позову; цивільний відповідач або його представник – у частині, що стосується вирішення цивільного позову; представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, – у частині, що стосується інтересів юридичної особи; фізична або юридична особа – у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про долю речових доказів, документів, які були надані суду; третя особа – у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про спеціальну конфіскацію; інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.
За вказаною статтею право на апеляційне оскарження, як конституційно гарантовану засаду судочинства на звернення до суду вищої інстанції, забезпечується не лише підозрюваному, обвинуваченому, а і іншим особам, які у розумінні п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК охоплюють й тих учасників кримінального провадження, прав, свобод чи інтересів яких стосується судове рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 КПК, яка регламентує забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові                     від 03 березня 2016 року у справі № 5-347кс15, при вирішенні питання, чи є підстави для оскарження рішення суду першої інстанції до суду вищого рівня певною особою, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, ключовим є з`ясування, чи насправді це рішення стосується інтересів конкретної особи. 
Передусім з оскаржуваного судового рішення вбачається, що, вирішуючи питання про повернення апеляційної скарги ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 і визначаючи, чи є вони суб`єктом оскарження вироку щодо ОСОБА_10 , суд апеляційної інстанції керувався лише вимогами п. 7 ч. 1 ст. 393 КПК та тим, що вони не мають процесуального статусу в цьому кримінальному провадженні.
Водночас суд апеляційної інстанції, не врахувавши вимог ч. 2 ст. 24, п. 10 ч.1        ст. 393 КПК і не перевіривши, чи стосується оскаржуване ОСОБА_7 ,           ОСОБА_6 та ОСОБА_9 судове рішення їх прав та інтересів, дійшов передчасного висновку про те, що апеляційну скаргу подано особами, які не мають права її подавати.
Так, поза увагою апеляційного суду залишилися доводи скаржників про те, що вони є спадкоємцями ОСОБА_12 , який був одним із засновників ТОВ «База відпочинку «Сезон» та засновником МПП «Сезон-1». Як убачається з апеляційної скарги ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9  оспорюють, зокрема, правомірність констатації у вироку у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, обставин про те, що «… підприємство МПП «Сезон-1» (код ЄДРПОУ №26045218), яке не було власником комплексу об`єктів нерухомого майна бази «Сезон», розташованих на земельній ділянці площею 1,0747 га, та не мало права на викуп земельної ділянки, набуло право власності на вказану земельну ділянку…». Отже, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскільки вирок Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2019 року  містить формулювання, які ставлять під сумнів право  МПП «Сезон-1»  на викуп земельної ділянки і, відповідно, законність набуття права власності на неї, навітьіз вказівкою про надання директором та засновником МПП «Сезон-1»      ОСОБА_12 (який діяв у інтересах вказаного підприємства) до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації підробленої копії договору купівлі-продажу будівель і споруд бази відпочинку «Сезон», то це судове рішення є таким, що стосується прав та інтересів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , як нинішніх учасників цього приватного підприємства. 
У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що апеляційний суд постановив ухвалу про повернення апеляційної скарги з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило цьому суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Крім того, у касаційній скарзі? ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 також посилаються на те, що на підставі п. 9-1 ч. 1 ст. 393 КПК мають право подати апеляційну скаргу, оскільки є представниками юридичних осіб, щодо яких здійснюється провадження. Проте, як вбачається з матеріалів справи щодо ОСОБА_10 , стосовно ТОВ «База відпочинку «Сезон» та МПП «Сезон-1» провадження не здійснюється. 
За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга –  задоволенню частково.
Під час нового апеляційного розгляду слід врахувати викладене у цій постанові та ухвалити судове рішення, яке відповідатиме ст. 370 КПК.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу  ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 задовольнити частково.
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 01 листопада 2019 року про повернення апеляційної скарги скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення,                       є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                              ОСОБА_2                               ОСОБА_3