Справа № 464/3427/19                                Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.  
Провадження № 22-ц/811/3512/19                  Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:76

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       
        11 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.
секретаря: Бадівської О.О.
з участю: представника 
ЛКП «Львівелектротранс» - Талалаєвої О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 27 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про визнання протиправним та скасування наказу, 
ВСТАНОВИЛА:
Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов`язки директора Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» Коваліва Володимира Володимировича від 22 березня 2019 року № 89 «Про зміни у складі тендерного комітету», покликаючись не неправомірність такого.
Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 27 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні позову  ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про визнання протиправним та скасування наказу.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що у даній справі мав бути проведений розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Вважає, що наказ відповідача від 22.03.2019 №89 є проявом дискримінації і утисків (мобінгу) позивача.
Заперечує, висновок суду, щодо відсутність в діях відповідача трудової дискримінації. Зазначає, що усі зміни до тендерного комітету, затверджуються саме директором ЛКП «Львівелектротранс», а не виконуючим обов`язки директора. Просить рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі. 
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник «Львівелектротранс» просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю з`явитися до суду в робочий час, проте колегія суддів, вважає, що причини неявки в судове засідання не є поважними, тому у клопотанні слід відмовити.
Ураховуючи неодноразові відкладення судових засідань та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на  які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами,  які  були досліджені в   судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
Позивач ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з відповідачем ЛКП «Львівелектротранс». 21 червня 2016 року його прийнято на роботу юрисконсультом І категорії служби безпеки підприємства, а з 26 квітня 2019 року його було переведено (з посади начальника юридичного відділу) на посаду інженера з нормування праці І к. у підрозділ Ремонтні майстерні ТР. Вказане підтверджується відповідними наказами відповідача № 271-П від 17 червня 2016 року та № 389-п від 25 квітня 2019 року.
З матеріалів справи убачається, що Наказом виконуючого обов`язки Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» «Про зміни у складі Тендерного комітету» № 89 від 22 березня 2019 виведено із членів тендерного комітету з 22 березня 2019 року нач.ЮВ. - ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням посади, яку він обіймає (а.с 13 том №1).
Положення про тендерний комітет затверджено директором ЛКП «Львівелектротранс» М.В.Сидорович 12 вересня 2016 року. 
Згідно з п. 2.3 вищевказаного Положення склад тендерного комітету затверджується наказом директора Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс»(надалі - ЛКП «Львівелектротранс»).
Відповідно до пункту 2.5 Положення зміни до складу тендерного комітету вносяться наказом директора ЛКП «Львівелектротранс».
Надаючи оцінку правомірності наказу «Про зміни у складів Тендерного комітету» від 22 березня 2019 року за № 89, яким виведено із членів тендерного комітету з 22 березня 2019 року нач.ЮВ - ОСОБА_1 , судом першої інстанції обгрунтовано враховано п.2.5 Положення про тендерний комітет.
З матеріалів справи убачається, що Наказом від 15.03.2019 виконуючого обов`язки управління транспорту департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради Партики О.Б., на підставі положення управління транспорту департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради та його структури, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 18 листопада 2016 року № 1062 із змінами та доповненнями, статуту ЛКП «Львівелектротранс», виконання обов`язків директора ЛКП «Львівелектротранс» покладено на Ковалів Володимира Володимировича , головного інженера підприємства, з 16 березня 2009 року(а.с.77 том №1).
Враховуючи те, що відомості про скасування цього наказу відсутні, а виконуючий обов`язки директора володіє усіма правами та обов`язками керівника підприємства, тому згідно наказу уповноваженого органу, Ковалів В.В. був наділений усіма правами та обов`язками керівника ЛКП, та правом підпису.
Відповідно до статті 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.
Згідно з частиною другою статті 81 ЦПК України у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. В разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , про чинення психологічного тиску, мобінгу з боку адміністрації належними і допустимими доказами не підтверджується, виключення його з тендерного комітету, не свідчить про обмеження прав і свобод позивача у будь-якій формі. Ознак винесення спірного наказу внаслідок дискримінації позивача колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових відносин. 
Враховуючи зазначені норми, суд першої інстанції правильно виходив з того, що дана справа виникла з трудових відносин, характер спірних правових відносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи та вирішив клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ч.6 ст. 279 ЦПК України.
Відповідно до ст.32 КЗпП України істотними умовами праці є система та розмір оплати праці, пільги, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших. 
Суд першої інстанції прийшов до правильних висновків про те, що виведення із членів тендерного комітету не є зміною істотних умов праці в розумінні згаданих положень закону і такі до даних правовідносин не застосовується.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 27 вересня 2019 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 17.08.2020

Головуючий

Судді