У Х В А Л А        
24 липня 2020 року
м. Київ
справа № 585/2683/19
провадження № 61-7612ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його права на таємницю кореспонденції, 
В С Т А Н О В И В :
У травні 2020 року ОСОБА_1 направив поштовим зв`язком до Верховного Суду касаційну скаргу.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 травня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків. Зокрема, заявнику необхідно уточнити, яке судове рішення він оскаржує; уточнити її прохальну частину, а саме: вимоги до суду касаційної інстанції, з урахуванням положень статті 409 ЦПК України; вказатив чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення та подати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
На виконання ухвали суду заявникнадіслав уточнену касаційну скаргу, у якій зазначив, що не погоджується із ухвалою суду про залишення його касаційної скарги без руху від 29 травня 2020 року, послався на частину першу статті 17, частину другу статті 353, частини першу та другу статті 263, частину першу статті 412 ЦПК України, як на підстави касаційного оскарження. Вважає, що обгрунтував свої доводи про порушення судом апеляційної інстанції його права на доступ до суду.
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.
У поданій касаційній скарзі та у її новій редакції заявник не зазначив, в чому полягає порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції, що не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la                   Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
Враховуючи те, що заявник не виконав вимоги ухвали Верховного Суду від 29 травня 2020 року та процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його права на таємницю кореспонденції повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                            А. С. Олійник