Справа № 308/12940/17

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        16 червня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Куштана Б.П., Кондора Р.Ю., 
за участі секретаря – Кухта М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 червня 2019 року (головуючий суддя Фазикош О.В.) у справі за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець Крегул Іван Іванович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

,У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець Крегул Іван Іванович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Позов мотивовано тим, що 26.08.2008 між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 08/291/11 (далі: кредитний договір), згідно умов якого останній отримав кредит траншами в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 110 000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення до 25.08.2018 зі сплатою 14 % річних (а.с. 146 т.1).
До цього кредитного договору сторонами було укладено договори про внесення змін від 02.09.2010, 05.08.2011, якими зокрема змінено строки та порядок погашення траншів, розмір відсоткової ставки (з 20.10.2008 – 15 % річних, з 05.08.2011 – 14 % річних ), кінцевий строк повернення кредиту до 25.08.2023. 
27.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис № 23654, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №08/291/11 від 26.08.2008 за період з 17.05.2016 по 17.05.2017 у розмірі 158 587,19 доларів США, з яких 89 444,83 доларів США – за кредитом; 69 142,36 доларів США – за відсотками.
Позивач вважав, що виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням вимог закону за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості. Уточнивши 12.11.2018 підстави позову, вказував, що заборгованість стягнута виконавчим написом без її підтвердження первинними документами; вказував, що 17.05.2013 Банк надсилав ОСОБА_1 вимогу №121 про усунення порушень зобов`язання, несплату чергового платежу допущено станом на 17.05.2013, а отже виконавчий напис вчинено 27.10.2017 з порушенням трирічного строку з дня виникнення вимоги, усупереч вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Нотаріусом не з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості.
Вказував, що сума боргу не була безспірною, на дату вчинення виконавчого напису боржник заперечував визначений кредитором розмір заборгованості; про спірність заборгованості свідчить те, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (27.10.2017) в суді розглядався по суті спір щодо розміру цієї заборгованості, а саме - ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11.09.2017 відкрито провадження у справі №308/5757/17 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, і таку справу на час звернення до суду з даним позовом не було розглянуто. 
Крім цього, ПАТ «Укрсоцбанк» перед зверненням до нотаріуса не надсилав на адресу позивача вимоги про дострокове повернення кредиту; на думку позивача виконавчий напис вчинено усупереч вимог ст. 26, п. 5 ч. 1 ст. 27, п. 6 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». 
Посилаючись на те, що виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням вимог закону, за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості, позивач просив визнати виконавчий напис нотаріуса від 27.10.2017, зареєстрований в реєстрі за № 23654, таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 27.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі за №23654. Вирішено питання про судові витрати.
На це рішення подало апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що строк позовної давності визначений ст. 256 ЦК України та строк для вчинення виконавчого напису нотаріусом, передбачений ст. 88 Закону України «Про нотаріат», не є тотожними поняттями; нотаріус при вчиненні напису не перевіряє безспірність заборгованості, а банком було надано нотаріусу всі документи згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який затверджено постановою КМУ від 29.06.99 N 1172; в рішенні місцевого суду не наведено доказів та посилань щодо неправильності та спірності стягнутої заборгованості. 
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 21 січня 2020 року залучено до участі у справі Aкціонерне товариство «Альфа-Банк», як правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк». 
Представник позивача в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення. Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з?явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності представника осіб, які не з?явились в судове засідання. 
Заслухавши суддю-доповідача, прояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26.08.2008 між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 08/291/11 (далі: кредитний договір), згідно умов якого останній отримав кредит траншами в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 110 000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення до 25.08.2018 зі сплатою 14 % річних (т.1 а.с. 146-157).
До цього кредитного договору його сторонами було укладено договори про внесення змін від 02.09.2010, 05.08.2011, якими, зокрема, було змінено строки та порядок погашення траншів, розмір відсоткової ставки (з 20.10.2008 – 15 % річних, з 05.08.2011 – 14 % річних), встановлено кінцевий строк повернення кредиту до 25.08.2023 (т. 1 а.с. 159-183).

Оскільки позичальник свої зобов`язання належним чином не виконував, Банк 17.05.2013 надіслав ОСОБА_1 вимогу №121 про усунення порушень зобов`язання, в якій вимагав погасити протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання даної вимоги прострочену заборгованість по відсотках та кредиту в розмірі 7847,50 доларів США, а в разі її непогашення в указаний строк – вимагав на 31-й календарний день з моменту отримання даної вимоги достроково погасити всю заборгованість по кредиту та відсотках в сумі 107 767,70 доларів США (а.с. 245-246 т. 1).
Заперечення Банку про те, що у вказаній письмовій вимозі від 17.05.2013, на його погляд, не ставиться питання про повне дострокове погашення кредиту, а тільки щодо частини прострочених платежів – є необґрунтованими та спростовується змістом цієї письмової вимоги. Так, у вимозі зазначено, що за боржником станом на 17.05.2013 рахується: поточна заборгованість по тілу кредиту в розмірі 86627,63 долари США, прострочена заборгованість по тілу кредиту в розмірі 2817,20 доларів США (всього по тілу кредиту 89444,83 долари СШВА), нараховані відсотки в розмірі 13292,57 доларів США, прострочена заборгованість по відсотках в розмірі 5030,30 доларів США (всього по відсотках 18322,87 доларів США). Вся заборгованість по кредиту та відсотках становила 107 767,70 доларів США, яку Банк вимагав повернути ще у 2013 році.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. 
У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.
З розрахунку заборгованості, наданого Банком нотаріусу вбачається, що після квітня 2013 року позичальник погашення заборгованості не здійснював, тобто вимогу Банку від 17.05.2013 не виконав і прострочену заборгованість не погасив (т. 1 а.с. 186-191).
Відтак, строк виконання основного зобов`язання настав на 31-й календарний день з моменту отримання даної вимоги від 17.05.2013 про дострокове погашення заборгованості.
Отже, направивши ОСОБА_1 у травні 2013 року Вимогу про усунення порушень зобов`язання, Банк змінив строк виконання зобов`язання та, відповідно, втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом та пеню.
27.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис № 23654, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №08/291/11 від 26.08.2008 за період з 17.05.2016 по 17.05.2017 у розмірі 158 587,19 доларів США, з яких 89 444,83 доларів США – за кредитом; 69 142,36 доларів США – за відсотками (а.с. 75, 143 т. 1). (а.с. 75 т. 1, 76, 143, 186-191)
Колегія суддів вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий перелік затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. N 1172 (із змінами).
Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Відповідно до пункту 3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Відповідно до статті 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.
Відповідно до пункту 2.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.
Таким чином, за змістом наведених норм саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути підтверджений відповідними документами відповідно до умов та строків вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат».
Перш ніж вчинити виконавчий напис, нотаріус повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 р. N 1172, чи подані всі передбачені цим Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису.
Встановлено, що у виконавчому написі від 27.10.2017 зазначено, що строк за який проводиться стягнення заборгованості – є період з 17.05.2016 по 17.05.2017. 
Проте, згідно розрахунку заборгованості, наданого Банком нотаріусу вбачається, що вказана у виконавчому написі заборгованість виникла задовго до 17.05.2016 (як це зазначалось Банком) – ще у 2010 році, а Банком продовжувались нараховуватись відсотки та пеня і після травня 2013 року – після направлення боржнику вимоги про дострокове повернення кредиту (а.с. 186-191 т. 1).
Отже, виконавчим написом стягнуто заборгованість після закінчення передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат» трирічного строку з дня виникнення права вимоги у стягувача.
При цьому виконавчим написом стягнуто заборгованість після закінчення трирічного строку з направлення Банком вимоги про повне дострокове погашення заборгованості.
Оскільки з квітня 2013 року жодного щомісячного платежу позичальник не погашав, тому з дня виникнення у відповідача права вимоги про стягнення заборгованості минуло більше трьох років, що згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» виключає можливість її стягнення за виконавчим написом нотаріуса.
Апеляційний суд зазначає, що встановлення вказаного трьохрічного обмеження на вчинення виконавчого напису не є формальністю, позаяк узгоджується з приписами Глави 19 ЦК України, якою визначено загальну трирічну позовну давність. Колегія відхиляє доводи апеляційної скарги щодо дотримання нотаріусом строку для вчинення виконавчого напису, передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат».
Крім цього, на час вчинення нотаріусом виконавчого напису від 27.10.2017 в суді розглядався по суті спір щодо розміру цієї заборгованості, а саме ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11.09.2017 відкрито провадження у справі №308/5757/17 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Як вбачається з даних Єдиного державного реєстру судових рішень, вказану справу і на даний час не розглянуто.
Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Рішення місцевого суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.
Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» – залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 червня 2019 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 30 червня 2020 року.

Головуюча:

Судді: