КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа 753/17919/19	 	
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8066/2020	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.	 	
 
8 липня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді -  Семенюк Т.А.
Суддів  - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,
розглянувши в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, справу за апеляційною скаргою Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерціного Банку «ПриватБанк» на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 ,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2019 року Гаренко Н.В. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 26 грудня 2016 року в розмірі 31444 грн.65 коп., посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 26 грудня 2016 року між АТ КБ «Приват Банк» та  відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н (далі- Генеральна угода), відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 5585 грн. 93 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. 
Зазначив, що Банк свої зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі.
У свою чергу відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, у зв`язку із чим, станом на 19 серпня 2019 року заборгованість становить 31444 грн. 65 коп. та складається з наступного:
- 5096 грн. 03 коп. - заборгованість за кредитом; 
- 1560 грн. 69 коп. - проценти за користуванням кредитом; 
- 5911 грн. 36 коп. - пеня та комісія; 
- 18 876 грн. 57 коп. - штраф.
У зв`язку із викладеним, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 26 грудня 2016 року в розмірі 31444 грн.65 коп. та судові витрати у розмірі 1921 грн.
Заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 18 лютого 2020 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за тілом кредиту у сумі 5096 грн. 03 коп.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 1 921 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, Крилова О.Л. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків. В іншій частині рішення залишити без змін. 
Позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки в підписаній відповідачем Генеральній угоді визначена процентна ставка за користування кредитом, порядок сплати щомісячних платежів у погашення заборгованості та розмір штрафу у разі порушення строку погашення заборгованості, відтак, на думку позивача, підписавши Генеральну угоду, ОСОБА_1 висловив свою згоду з формою договору та його умовами, у тому числі щодо відповідальності за порушення зобов`язань за договором та сплати пені. 
Вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для  стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права.
Ухвалою від 20 травня 2020 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження та у відповідності до вимог ст. 360 ЦПК України встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходив.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як вбачається з матеріалів справи, 26 грудня 2016 року ОСОБА_1 підписав заяву    № б/н про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 5 585 грн. 93 коп. на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту.
Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статті  628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення  кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Судом першої інстанції встановлено, що Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом, у розмірі   13 % річних, тобто договірні відсотки.
Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26 грудня 2016 року, посилався на Умови та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з умов та правил надання послуг, наданим позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правил надання банківських послуг на які посилається позивач, як невід`ємні частини спірного договору,розумів, ознайомивсятапогодивсявідповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачемкредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Як встановлено судом першої інстанції, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, щодо стягнення відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, суд першої інстанції також виходив з того, що позивач не довів укладення з відповідачем кредитного договору на тих умовах, на яких позивачем проведено нарахування цих сум.
Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що сторони узгодили виплату відсотків у розмірі 13% та штрафу, уклавши Генеральну угоду № б/н від 26 грудня 2016 року з огляду на наступне.
Надана стороною позивача анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк» та Генеральна угодає нечитабельними, зізмісту вказаних доказів неможливо встановити, зокрема, відсоткову ставку за користування кредитними коштами, а тому данні докази не можуть бути досліджені судом у повному обсязі.
Інших, належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог щодо стягнення відсотків та штрафу, суду не надано. 
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Оскільки позивач не надав доказів на підтвердження права на отримання відсотків та штрафних санкцій у заявленому у позові розмірі, висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині є правильними.
Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, рішення суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та  процесуального права, висновки суду обґрунтовані, та не вбачає підстав для її скасування.
Керуючись ст.ст. ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерціного Банку «ПриватБанк» на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року - залишити без задоволення.
Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді