ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2020                                                                                             Справа №  904/5088/19
м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),
суддів: Кузнецова І.Л., Орєшкіна Е.В.
секретар судового засідання Грачов А.С.
за участю представників:
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Гамма" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 у справі №904/5088/19 (суддя Назаренко Н.Г.; рішення ухвалене о 10:40 год. у місті Дніпро), повне рішення складено 17.02.2020)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокрянський Кам`яний кар`єр №3", м.Запоріжжя
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Гамма", м.Дніпро
про стягнення заборгованості у сумі 1050799,04 грн. за договором купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мокрянський Кам`яний кар`єр №3" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Гамма" про стягнення з урахуванням уточненої позовної заяви основного боргу у сумі 946091,24 грн., інфляційних втрат - 74306,27 грн. і 3% річних - 30401,53 грн. за договором купівлі-продажу.
Позовні вимоги обґрунтовані Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем  умов договору купівлі-продажу гранітно-щебеневої продукції №29/08/17 від 29.08.2017  в частині повної та своєчасної оплати  за поставлений товар.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 у справі №904/5088/19 (суддя Назаренко Н.Г.) позов задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Гамма" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокрянський Кам`яний кар`єр №3" суму основного боргу у розмірі 946091,24 грн., інфляційні втрати - 74306,27 грн., три проценти річних - 30401,53 грн., витрати по сплаті судового збору - 15761,99 грн.
Рішення суду мотивовано доведенням позивача прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання на суму основного боргу, яка підлягає сплаті з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. 
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "ВП "Гамма" (відповідач) звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 у справі №904/5088/19 повністю.
Відповідач вказує на неповноту встановлення судом першої інстанції обставин справи, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги товариство вказує, що в порушення вимог Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" і Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, видаткові накладні не містять всіх необхідних реквізитів, зокрема, посаду та ПІБ особи або інші дані, які б дали змогу ідентифікувати особу, яка приймала товар. Наявні видаткові накладні апелянт вважає неналежними і недопустимими доказами, які не мають юридичної сили і не встановлюють факт поставки продукції.
ТОВ "ВП "Гамма" звертає увагу суду на те, що до матеріалів справи не долучені рахунки-фактури, позивачем не долучено доказів направлення рахунків та/або отримання відповідачем.

16.06.2020 від ТОВ "Мокрянський Кам`яний кар`єр №3" надійшло клопотання про розгляд справи без участі свого представника, в якому позивач повідомив суд апеляційної інстанції про знаходження керівника товариства у щорічній відпустці та зайнятість свого представника в інших судових засіданнях, а також просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.04.2020 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Орєшкіна Е.В., Кощеєв І.М. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Гамма" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 у справі №904/5088/19. Через запровадження карантинних заходів учасників справи повідомлено про  визначення дати і часу судового засідання окремою ухвалою після закінчення карантинних заходів.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2020 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Орєшкіна Е.В., Кощеєв І.М. розгляд справи призначено в судовому засіданні на 20.07.2020 о 11:30 год.
За розпорядженням керівника апарату суду від 20.07.2020, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Кощеєва І.М., відповідно до пункту 2.4.6. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого для розгляду справи №904/5088/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Кузнецова І.Л., Орєшкіна Е.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.07.2020 колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Гамма" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 у справі №904/5088/19 до свого провадження.
В судове засідання 20.07.2020 представник відповідача (апелянта) не з`явився про причини неявки суд не повідомив.
Колегія суддів визнала, що неявка представників сторін не перешкоджає вирішенню спору, а справу можливо розглянути за наявними в ній матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.
Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мокрянський кам`яний кар`єр №3" (Продавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Гамма" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу №29/08/17 від 29.08.2017, відповідно до якого в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, Продавець зобов`язався передати у власність Покупцю, а Покупець зобов`язався сплатити і прийняти продукцію.
Відповідно до пункту 2.2. договору датою поставки вважається дата відмітки на залізничній накладній, при відвантаженні автотранспортом - дата виписки товарно-транспортних накладних. 
За цим договором підлягає продажу  гранітно-щебенева продукція (п. 3.1. договору).
Пунктами 4.1., 4.2. договору сторони погодили, що відвантаження продукції Покупцеві здійснюється на умовах 100% передоплати. У разі поставки товару без 100% передоплати, оплата товару здійснюється Покупцем шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника  не пізніше 14 днів з дати поставки товару. Покупець здійснює оплату суми, зазначеної в рахунку-фактурі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця. Датою оплати продукції, вважається дата надходження коштів на розрахунковий рахунок Продавця.
У відповідності до п. 6.1 договору порушенням договору є його невиконання  або неналежне виконання.
За пунктами 9.1., 9.2. договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2019. Договір вважається пролонгованим на календарний рік, якщо жодна із сторін не менше ніж за 30 днів до закінчення терміну дії не повідомить іншу сторону в письмовій формі про припинення дії договору. 
Відповідно до видаткових накладних№3236 від 06.09.2017, №3207 від 05.09.2017, №3284 від 08.09.2017, №3255 від 07.09.2017, №3297 від 09.09.2017, №3318 від 11.09.2017, №3342 від 12.09.2017, №3373 від 13.09.2017, №3391 від 14.09.2017, №3411 від 15.09.2017, №3424 від 16.09.2017, №3445 від 18.09.2017, №3485 від 19.09.2017, №3511 від 20.09.2017, №3539 від 21.09.2017, №3550 від 22.09.2017, №3561 від 23.09.2017, №3629 від 27.09.2017, №3650 від 28.09.2017, №3675 від 30.09.2017, №3714 від 02.10.2017, №3743 від 03.10.2017, №3769 від 04.10.2017, №3781 від 05.10.2017, №3801 від 06.10.2017, №3839 від 07.10.2017, №3879 від 10.10.2017, №3850 від 09.10.2017, №3893 від 11.10.2017, №4060 від 20.10.2017, №4067 від 21.10.2017, №4150 від 25.10.2017, №4171 від 26.10.2017, №4195 від 27.10.2017, №4219 від 28.10.2017, №4228 від 30.10.2017, №34255 від 31.10.2017, №4288 від 01.11.2017, №4402 від 07.11.2017, №4424 від 08.11.2017, №4438 від 09.11.2017, №4452 від 10.11.2017, №4472 від 11.11.2017, №4484 від 13.11.2017, №4501 від 14.11.2017, №4545 від 15.11.2017, №4555 від 16.11.2017, №4573 від 17.11.2017, №4582 від 18.11.2017, №4619 від 20.11.2017, №4633 від 21.11.2017, №4639 від 22.11.2017, №4653 від 23.11.2017, №4666 від 24.11.2017, №4675 від 25.11.2017, №4694 від 27.11.2017, №4712 від 28.11.2017, №4730 від 30.11.2017, №4766 від 01.12.2017, №4783 від 02.12.2017,  №4792 від 04.12.2017, №4820 від 05.12.2017, №4833 від 06.12.2017, №4849 від 07.12.2017, №4858 від 08.12.2017, №4867 від 09.12.2017, №4882 від 11.12.2017, №4901 від 12.12.2017, №4915 від 13.12.2017, №4932 від 14.12.2017, №4944 від 15.12.2017, №4968 від 18.12.2017, №5002 від 19.12.2017, №5009 від 2012.2017, №5016 від 21.12.2017, №5034 від 22.12.2017, №5038 від 23.12.2017, №5052 від 26.12.2017, №5065 від 27.12.2017, №5069 від 28.12.2017, №5075 від 29.12.2017, №5080 від 30.12.2017, №814 від 10.04.2018, №811 від 11.04.2018, №831 від 12.04.2018, №848 від 13.04.2018, №871 від 16.04.2018, №893 від 17.04.2018, №904 від 18.04.2018, №916 від 19.04.2018, №943 від 20.04.2018, №954 від 21.04.2018, №981 від 23.04.2018, №1018 від 24.04.2018, №1034 від 25.04.2018, №1050 від 26.04.2018, №1078 від 27.04.2018, №1097 від 28.04.2018, №1142 від 02.05.2018, №1161 від 03.05.2018, №1187 від 04.05.2018, №1205 від 05.05.2018, №1232 від 07.05.2018, №1251 від 08.05.2018, №1281 від 10.05.2018, №1302 від 11.05.2018, №1313 від 12.05.2018, №1327 від 13.05.2018, №1343 від 14.05.2018, №1362 від 15.05.2018, №1379 від 16.05.2018, №1435 від 19.05.2018, №1466 від 21.05.2018, №1484 від 22.05.2018, №1500 від 23.05.2018, №1545 від 24.05.2018, №1557 від 25.05.2018, №1569 від 26.05.2018, №1599  від 29.05.2018, №1645 від 30.05.2018, №1670 від 31.05.2018, №1721 від 01.06.2018, №1747 від 02.06.2018, №1761 від 04.06.2018, №1799 від 06.06.2018, №1834 від 07.06.2018, №1851 від 08.06.2018, №1866 від 09.06.2018, №1894 від 11.06.2018, №1914 від 12.06.2018, №1982 від 15.06.2018, №1990 від 16.06.2018, №2020 від 18.06.2018, №2042 від 19.06.2018, №2050 від 20.06.2018, №2066 від 21.06.2018, №2087 від 22.06.2018, №2095 від 23.06.2018, №2109 від 25.06.2018, №2144 від 26.06.2018, №2156 від 27.06.2018, №2191 від 29.06.2018, №2201 від 30.06.2018, №2273 від 02.07.2018, №2325 від 04.07.2018, №2350 від 05.07.2018, №2364 від 06.07.2018, №2379 від 07.07.2018, №2429 від 09.07.2018, №2476 від 10.07.2018, №2483 від 11.07.2018, №2508 від 12.07.2018, №2523 від 13.07.2018, №2544 від 14.07.2018, №2576 від 16.07.2018, №2606 від 17.07.2018, №2633 від 18.07.2018, №2653 від 19.07.2018, №2721 від 23.07.2018, №2741 від 24.07.2018, №2751 від 25.07.2018, №2825 від 30.07.2018, №2858 від 31.07.2018, №2887 від 01.08.2018, №2928 від 03.08.2018, №2944 від 04.08.2018, №2983 від 06.08.2018, №3003 від 07.08.2018, №3026 від 08.08.2018, (а.с.33-39, 118-200 т.1) продавцем був поставлений покупцю товар на загальну суму 12300551,84 грн.
Видаткові накладні підписані представниками сторін без зауважень і заперечень та скріплені печатками підприємств.
За поставлений товар покупець розрахувався частково у сумі 11354460,60 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку (а.с.40, 70-113 т.1). Сума заборгованості за поставлений товар за укладеним договором склала 946091,24 грн.
Сторонами підписаний акт звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2018-07.10.2018 за договором купівлі-продажу №29/08/17, яким узгоджена і підтверджена сума заборгованості (а.с.41,42 т.1).
В порядку досудового врегулювання спору продавцем на адресу покупця була направлена претензія №1003 від 30.11.2018 з пропозицією на протязі 10 днів з дати отримання претензії перерахувати ТОВ "Мокрянський кам`яний кар`єр №3" заборгованість у сумі 946091,24 грн.
Направлення претензії підтверджується фіскальним чеком, поштовою накладною №6900503855901 від 30.11.2018 і описом вкладення до цінного листа (а.с.44,45 т.1).
Оскільки покупцем сума заборгованості сплачена не була, продавець за захистом свої прав і інтересів звернувся з відповідним позовом до господарського суду.
Спірні правовідносини сторін виникли з приводу виконання договору поставки
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Обов`язковість договору до виконання сторонами встановлена статтею 629 Цивільного кодексу України.
Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.
За статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1     статті 612 Цивільного кодексу України).
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частинами першою, другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Заперечуючи обов`язок оплатити поставлений товар за видатковими накладними і обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги про визнання недійсними вимоги про стягнення заборгованості, відповідач вказує, що видаткові накладні не відповідають вимогам чинного законодавства України не містять всіх необхідних реквізитів, а саме посади, ПІБ особи, яка приймала товар або інші дані, які б дали змогу ідентифікувати особу, яка приймала товар.
Відповідно до частини 1 статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (частина 1 статті 664 Цивільного кодексу України).
Пунктом 2.3. договору встановлено, що право власності на продукцію переходить до Покупця з моменту підписання товарно-транспортних накладних 
В той же час колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на те, що товарно-транспортна накладна (ТТН) призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей і розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом. ТТН не підтверджує обставини придбання і продажу товарно-матеріальних цінностей, є одним з додаткових (але не основних) документальних свідчень реальності здійснення господарської операції з постачання товарів. За наявності інших первинних документів, ненадання ТТН не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій.
За визначенням наведеним у статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" документ, який містить відомості про господарську операцію є первинним документом.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назва документа (форми); дата складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджений наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Пунктом 2.5 вказаного Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.
При цьому, ч. 2 ст. 9 вищевказаного Закону також встановлено, що неістотні  недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Видаткова накладна є первинним документом, який фіксує факт отримання/передачі матеріальних цінностей (товарів або послуг) від однієї особи іншій і по суті завершує купівлю-продаж між продавцем і покупцем.
Як вбачається з матеріалів справи видаткові накладні підписані представниками сторін без зауважень і заперечень та скріплені печатками підприємств.
Відтиск печатки відповідача на первинних документах свідчить про участь юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції.
ТОВ "Виробниче підприємство "Гамма" не заперечує наявність печатки на видаткових накладних. Питання протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само як і доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, відповідачем не порушувалось. Отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати, що печатка відповідача використовувалася проти його волі.
Згідно частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.07.2018 у справа №908/733/16 зроблено висновок про те, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію (в первинних документах), зокрема відсутність зазначення посади і прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, за наявності на документі підпису матеріально-відповідальної особи, завіреного печаткою покупця (у даному випадку печаткою покупця, на якій зазначено конкретні адреси місць поставки товару, що дає змогу ідентифікувати особу, яка приймала товар), а також за наявності на первинних документах відомостей про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо, не є підставою для визнання господарської операції такою, що не відбулась, за умови, що достовірність здійснення господарських операцій за такими первинними документами підтверджена іншими належними доказами у справі, зокрема доказами, які свідчать про відображення здійснення спірних господарських операцій з поставки та отримання товару в податковому обліку господарських товариств.
Також часткова оплата поставленого товару свідчить про схвалення дій відповідачем щодо його прийняття.
Щодо посилання скаржника на відсутність доказів направлення рахунків-фактури позивачем та/або отримання останніх відповідачем, суд апеляційної інстанції зазначає, що рахунок (рахунок-фактура) за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документу, визначеним Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки ним не фіксується господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер. Форма рахунку-фактури не належить до типових форм, що затверджуються Держкомстатом. Фактично рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що передбачає лише виставлення певної суми для оплати покупцю, а сам факт поставки має бути підтверджений видатковою накладною. Зазначена позиція викладена також в листах Міністерства фінансів України №31-34000-20-23/25136 від 27.11.2006, №31-08410-07-27/13794 від 30.05.2011.
Умовами договору не було погоджено надання доказів в підтвердження направлення продавцем рахунків-фактури на адресу покупця.
Помилковим також є і посилання скаржника на пункт 14.4 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, яким визначений обов`язок замовника (в даному випадку постачальника) здійснити оплату послуг з перевезення вантажу перевізнику (в даному випадку ТОВ "Універсалпродукт") не пізніше трьох днів після виконання перевезень, що не є тотожним до обов`язку покупця у спірних правовідносинах.
Враховуючи доведеність позивача належними і допустимими доказами позовних вимог в частині стягнення 946091,24 грн. заборгованості за поставлений товар і здійснення відповідачем часткової оплати поставленого за договором товару, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.
У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем за період з 15.08.2018 по 31.10.2019 були нараховані інфляційні втрати у сумі 74306,27 грн. і три проценти річних у сумі 30401,53 грн.
Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яка полягає в тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
З урахуванням роз`яснень у пункті 3.2. Постанови Пленуму  Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" щодо визначення розміру боргу з урахуванням індексу інфляції судом першої інстанції був перевірений розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що їх сума складає 97714,43 грн. Оскільки суд не наділений правом виходити за межі позовних вимог, стягнута була сума визначена позивачем - 74 306,27 грн.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок трьох процентів річних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про його правильність і стягнення 30401,53 грн.
Наведеним вище спростовуються відповідні доводи апеляційної скарги відповідача щодо неповноти встановлення судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для її вирішення, та порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
За приписами частин 1 - 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення позовних вимог.
Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на оплату судового збору, понесені позивачем у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Гамма" - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 у справі №904/5088/19 - залишити без змін.
Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Гамма".
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повна постанова складена 22.07.2020.

Головуючий суддя                                                                                І.М. Подобєд

Суддя                                                                                                    І.Л. Кузнецова

Суддя                                                                                                    Е.В. Орєшкіна