ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 347/1457/17
провадження № 61-1596 св 19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати                      Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач),          Журавель В. І., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «ПриватБанк»,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року у складі колегії суддів Ясеновенко Л. В., Пнівчук О. В., Томин О. О.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
03 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» та просив встановити факт припинення договору про надання іпотечного кредиту № IFWWGI0000004188, визнати недійсним його доручення від 25 листопада 2008 року про продаж іноземної валюти.
 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25 березня 2008 року уклав з відповідачем договір про надання іпотечного кредиту № IFWWGI0000004188 на суму 300 000 грн зі сплатою 15 % річних на строк до 25 березня 2018 року.
 
26 червня 2008 року банк надіслав йому повідомлення про зміну відсоткової ставки з 15 % річних на щомісячну відсоткову ставку 2,09 % з 25 липня 2008 року.
 
17 липня 2008 року позивач вручив працівникові банку листа, у якому повідомив про свою незгоду з новою відсотковою ставкою, що відповідно до умов договору є підставою вважати такий договір розірваним датою, яка була визначена як дата початку дії нової ставки.
 
Зазначає, що доручення про продаж іноземної валюти він підписав під примусом і таке доручення є фіктивним, оскільки у нього не було такої суми іноземної валюти, яка зазначена у дорученні.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Заочним рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, визнано факт припинення договору про іпотечний кредит від 25 березня 2008 року № IFWWGI0000004188, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , визнано недійсним доручення (заяву № 1) ОСОБА_1 від 25 листопада 2008 року про продаж іноземної валюти.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 подав до ПАТ КБ «ПриватБанк» свою незгоду щодо зміни процентної ставки, тому відповідно до пункту 8.9 договору про іпотечний кредит такий договір є розірваним з дати початку дії нової ставки. 
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення Косівського районного суду від 23 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про встановлення факту припинення договору про іпотечний кредит та визнання недійсним доручення про продаж іноземної валюти відмовлено.
 
Апеляційний суд виходив із того, що після отримання повідомлення банку про зміну відсоткової ставки за договором кредиту ОСОБА_1 не вимагав розірвання договору про іпотечний кредит, а 25 листопада 2008 року уклав додаткову угоду до договору про іпотечний кредит, за умовами якого була змінена валюта кредиту і відсоткова ставка за користування кредитом.
 
Позивачем не були виконанні умови пункту 8.9 договору кредиту щодо зобов`язання у випадку розірвання договору повернути кредитору суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування та повністю виконати інші зобов`язання за договором, тому підстав уважати договір кредиту припиненим немає.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У січні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення суду апеляційної інстанції. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції як таке, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Зазначає, що апеляційний суд розглянув справу за його відсутності.
 
Стверджує, що підписав додаткову угоду з банком та заяву про продаж іноземної валюти під впливом шантажу.
 
Зазначає, що своє зобов`язання перед банком щодо повернення кредиту після розірвання кредитного договору ніколи не заперечував та поступово виконував.
 
Заперечення/відзив на касаційну скаргу
 
Заперечення/відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 25 березня 2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали договір про іпотечний кредит № IFWWGI0000004188 на суму 300 000 грн зі сплатою за користування кредитом 15 % річних та кінцевим терміном повернення 25 березня 2018 року.
 
Кредит був наданий на поліпшення якості окремого житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Згідно пункту 8.9 договору про іпотечний кредит № IFWWGI0000004188 у разі незгоди із встановлюваним згідно умов цього пункту договору новим розміром відсоткової ставки, позичальник у строк не пізніше ніж за 7 (сім) календарних днів до дати початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні кредитору, зобов`язується надати на зазначену у договорі адресу кредитору письмове повідомлення (відповідь) про свою незгоду із такою новою ставкою. У випадку отримання кредитором в порядку та терміни, визначені цим пунктом договору, такого письмового повідомлення (відповіді) від позичальника, договір вважається розірваним датою, яка у повідомленні була визначена як дата початку нової ставки. У цю дату позичальник зобов`язується повернути кредитору суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором.
 
26 червня 2008 року ОСОБА_1 отримав повідомлення від ПАТ КБ «ПриватБанк» про зміну відсоткової ставки, а саме встановлення відсоткової ставки у розмірі 2,09 % на місяць, з роз`ясненням про право подати у строк не пізніше ніж за сім календарних днів до дати початку дії нової ставки письмове повідомлення про незгоду зі зміненою ставкою.
 
17 липня 2008 року ОСОБА_1 подав на ім`я начальника відділення № 1 ЗАТ КБ «ПриватБанк» заяву про свою незгоду щодо зміни процентної ставки.
 
25 листопада 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 уклали додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № IFWWGI0000004188 про надання кредитних коштів шляхом перерахування на рахунок №  НОМЕР_1 на строк з 25 листопада 2008 року по 25 березня 2018 року у вигляді строкового кредиту у розмірі 47 685,99 доларів США на споживчі цілі зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно пункту 7.2 цього договору.
 
Згідно пункту 8.1 додаткової угоди станом на 25 листопада 2008 року залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит від 25 березня 2008 року № IFWWGI0000004188 становив 301 375,44 грн, що еквівалентно 47 685,99 доларів США. 
 
З часу укладення договору кредиту до 2014 року ОСОБА_1 сплачував кошти на погашення кредиту. 
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на 07 лютого 2020 року), підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, відповідно до яких воно має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
 
У матеріалах справи наявні відомості про належне повідомлення позивача про дату, час і місце судового засідання, а також відсутні відомості про повідомлення позивачем апеляційного суду про причини неявки, тому розгляд апеляційним судом даної справи без участі позивача відповідає вимогам процесуального законодавства.
 
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Апеляційний суд, встановивши, що після отримання повідомлення банку про зміну відсоткової ставки за договором кредиту ОСОБА_1 не вимагав розірвання договору про іпотечний кредит, не повернув суму кредиту в повному обсязі й відсотки за фактичний строк його користування, а 25 листопада 2008 року уклав з банком додаткову угоду до договору про іпотечний кредит, за умовами якого була змінена валюта кредиту та відсоткова ставка за користування кредитом, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав уважати договір про іпотечний кредит припиненим унаслідок розірвання.
 
Доводи касаційної скарги про укладення додаткової угоди під впливом шантажу не підтверджені належними та допустими доказами, такі обставини не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій. 

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки обставин, встановлених апеляційним судом, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться за межами розгляду справи судом касаційної інстанції, який не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.
 
Ураховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
  
Судді:                                                                                                    Н. О. Антоненко
 
                                                                                                               В. І. Журавель
 
                                                                                                          М. М. Русинчук