ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/7635/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Іщук І.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                    - Єгорової Н.М.,
суддів                              - Коротких А.Ю., Федотова І.В.,
при секретарі                              - Казюк Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністра оборони України в особі Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Міністра оборони України в особі Міністерства оборони України до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), за участю третьої особи - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про скасування постанов,-

ВСТАНОВИЛА:
Міністр оборони України в особі Міністерства оборони України звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому, із урахуванням уточненої позовної заяви від 10 квітня 2020 року, просив суд:
- скасувати постанову старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мірошника О.В. від 13 березня 2020 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 61390867;
- скасувати постанову старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Житнікова С.С. від 30 березня 2020 року ВП № 61390867 про арешт коштів боржника Міністра оборони України ОСОБА_1
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що в якості боржника у виконавчому провадженні № 61390867 було визначено фізичну особу ОСОБА_1 , а тому відповідач не мав правових підстав для звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження в порядку статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України. Наголошує, що позивачем не доведено порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, на захист яких подано позов.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Свої доводи обгрунтовує тим, що у державного виконавця була можливість наступного дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження відправити її на адресу Міністра оборони України. Підкреслює, що боржником визначено Міністра оборони України, а тому державний виконавець мав звернутися до суду із заявою про заміну вибулої сторони у виконавчому провадженні.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що постановою Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13 березня 2020 року відкрито виконавче провадження № 61390867 щодо виконання виконавчого листа № 826/27223/15, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 11 вересня 2018 року, про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Центральної діагностичної паталого-анатомічної лабораторії Міністерства оборони України - лікарем патологоанатомом.
При цьому, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року накладено на Міністра оборони України ОСОБА_1 штраф у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 35 240,00 грн за невиконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2017 року в адміністративній справі № 826/27223/15. На виконання вищезазначеної ухвали, 11 вересня 2018 року судом видано виконавчий лист 826/27223/15.
У контексті наведеного позивач зазначив, що виконавчий лист від 11 вересня 2018 року 826/27223/15 позивач пред`явив до виконання лише у 2020 році, однак ОСОБА_1 , який є боржником за вказаним виконавчим листом, з 29 серпня 2019 року не виконує обов`язки Міністра оборони України. 
Проте, всупереч зазначеному, не перевіривши відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно керівника Міністерства оборони України, 13 березня 2020 року старший державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Житніков С.С. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з приводу накладення штрафу на Міністра оборони України ОСОБА_1 , відповідального за виконання рішення у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 35 240,00 грн, за невиконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2017 року в адміністративній справі № 826/27223/15. 
Крім того , з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень 30.03.2020 позивачеві стало відомо про те, що старший державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Житніков С.С. виніс постанову про арешт коштів боржника - Міністра оборони України - ОСОБА_1
На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач при прийнятті постанови від 13 березня 2020 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 61390867 діяв правомірно та в межах повноважень, визначених законом.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі також - Закон).
Статтею 1 Закону встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.
Відповідно до статті 1 вказаного Закону примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною першою, пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Як було встановлено раніше, на виконання ухвали суду від 05 вересня 2018 року, Окружним адміністративним судом міста Києва 11 вересня 2018 року видано виконавчий лист №826/27223/15.
Зі змісту виконавчого листа від 11 вересня 2018 року № 826/27223/15 вбачається, що в якості боржника судом визначено Міністра оборони України ОСОБА_1 .
При цьому, частиною 1 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, на підставі заяви третьої особи ОСОБА_2 від 25 лютого 2020 року № 21276/17-9-27 про примусове виконання ухвали суду від 05 вересня 2018 року в адміністративній справі 826/27223/15, постановою Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13 березня 2020 року відкрито виконавче провадження № 61390867 про накладення на керівника, відповідального за виконання рішення - Міністра оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, буд. 6) ОСОБА_1 штраф у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 35 240,00 грн. (тридцять п`ять тисяч двісті сорок гривень) за невиконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2017 року в адміністративній справі № 826/27223/15.
У контексті наведеного колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до пункту 4 наказу Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими боржниками є Апарат Верховної Ради України, Офіс Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада правосуддя, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи, а також розташовані у місті Києві територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.
Як вбачається з копії рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 березня 2019 року  у справі № 640/1268/19, ОСОБА_2 оскаржував бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 11 вересня 2018 року № 826/27223/15, проте в задоволені позову було відмовлено, оскільки судом встановлено, що стягнення штрафу за виконавчим листом від 11.09.2018 №826/27223/15 відбувається з керівника, який є фізичною особою ОСОБА_1 .
Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Щодо доводів апелянта про те, що у відповідача була можливість довести до відома Міністра оборони України постанову про відкриття виконавчого провадження від 13 березня 2020 року  №61390867 наступного дня після її винесення, а також була можливість звернутись до суду із відповідною заявою про заміну сторони виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, згідно з приписами частини першої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Разом з тим, як було вірно зазначено судом першої інстанції, станом на момент постановлення ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року по справі № 826/27223/15 керівником, відповідальним за виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2017 року у справі № 826/27223/15 була фізична особа ОСОБА_1 , що підтверджується рішенням суду від 07 березня 2019 року у справі №640/1268/19.
Таким чином, оскільки, в якості боржника у виконавчому провадженні №61390867 було визначено фізичну особу ОСОБА_1 , то, відповідно, відповідач не мав правових підстав для звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження в порядку статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому такі доводи позивача не беруться судом до уваги. 
Крім іншого, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова державного виконавця не порушує права та інтереси позивача, а стосується виключно прав та обов`язків ОСОБА_1 , а тому доводи апелянта щодо моменту відправлення Міністерству оборони України постанови про відкриття виконавчого провадження оцінці судом апеляційної інстанції не підлягають.
Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач при прийнятті постанови від 13 березня 2020 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 61390867 діяв правомірно та в межах визначених чинним законодавством повноважень. При цьому, позивачем не доведено порушенння саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, на захист яких подано позов.
Викладене вище свідчить про правильність твердження суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування постанови старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Житнікова С.С. від 30 березня 2020 року ВП № 61390867 про арешт коштів боржника Міністра оборони України ОСОБА_1 
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008 року) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Міністра оборони України в особі Міністерства оборони України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                                Н.М. Єгорова
Судді                                                                                           А.Ю. Коротких 
                                                                                                              І.В. Федотов