ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року 
м. Київ
справа №562/3061/16-а
адміністративне провадження №К/9901/45678/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого Стрелець Т.Г.,
суддів: Рибачука А.І.,  Стеценка С.Г., 

розглянувши в порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №562/3061/16-а           
за позовом ОСОБА_1 до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про зобов`язання відновити виплату пенсії, провадження по якій відкрито     
за касаційною скаргою  ОСОБА_1  на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді -   Охрімчук І.Г., суддів: Котік Т.С.,  Моніча Б.С.)    
у с т а н о в и в :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області, у якому просив зобов`язати відповідача відновити йому виплату пенсії по інвалідності з 01 червня 2015 року. 
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до вимог п. 5 Розділу III "Прикінцеві положення" Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Вказаний в пункті 5 розділу III Прикінцевих положень Закону №213-VІІІ закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, до 01 червня 2015 року прийнятий не був, у зв`язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються. Таким чином, на думку позивача, дії управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області щодо відмови йому у поновленні виплати пенсії є незаконними.
3. Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 03 квітня 2017 року замінено первинного відповідача - управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області на його правонаступника - Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України.
Короткий зміст рішення суду І інстанції
4. 25 квітня 2017 року Острозький районний суд Рівненської області  вирішив:
Позовні вимоги про зобов`язання відновити виплату ОСОБА_1 пенсії, як інваліду 3 групи, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період з 01 квітня 2015 року по 13 червня 2016 року залишити без розгляду.
Зобов`язати Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України відновити виплату ОСОБА_1 пенсії, як інваліду 3 групи, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 14 червня 2016 року.
Присудити до стягнення на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 640 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України.
5. Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 має право на відновлення виплати пенсії як інваліду 3 групи, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 14 червня 2016 року, оскільки зупиняючи виплату пенсії відповідач порушив право позивача на соціальний захист. Позовні вимоги за період з 01 квітня 2015 року по 13 червня 2016 року підлягають залишенню без розгляду, оскільки позов у цій частині поданий поза межами строку визначеного ч.2 ст. 99 КАС України.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
6. 20 червня 2017 року Житомирський апеляційний адміністративний суд вирішив:
Апеляційну скаргу Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області задовольнити, постанову Острозького районного суду Рівненської області від "25" квітня 2017 р. скасувати в частині задоволення позову та прийняти нову постанову у цій частині, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про зобов`язання відновити виплату пенсії відмовити.
У решті залишити без змін. 
7. Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що припиняючи ОСОБА_1 виплату пенсію з червня 2015 р. на підставі Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII та в подальшому Закону України № 911-VIII від 24.12.2015 р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.  
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
8. 13 липня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 . 
У касаційній скарзі скаржник просить скасувати постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року та залишити в силі   постанову Острозького районного суду Рівненської області від 25 квітня 2017 року.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Скаржник зазначає, що вказаний в пункті 5 розділу III Прикінцевих положень Закону №213-VІІІ закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, до 01 червня 2015 року прийнятий не був, у зв`язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються. Таким чином, на думку позивача, відповідач зобов`язаний був відновити виплату йому пенсії.
9. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року.  
10. 08 серпня 2017 року до Вищого адміністративного суду України від Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області надійшли письмові заперечення на касаційну скаргу.     
У запереченнях на касаційну скаргу відповідач просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін. 
11. 23 березня 2018 року вказана касаційна скарга надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах. 
12. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 березня 2018 року визначено склад колегії суддів: Анцупова Т.О. (головуючий суддя), Стародуб О.П., Кравчук В.М. 
13. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду від 11.06.2019 №685/0/78-19, було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, внаслідок якого для розгляду касаційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Стрелець Т.Г., суддів Рибачука А.І., Тацій Л.В.
14. У зв`язку з відпусткою судді Тацій Л.В., на підставі службової записки судді-доповідача та розпорядження заступника керівника апарату Верховного суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі: головуючого судді Стрелець Т.Г., суддів Рибачука А.І., Стеценка С.Г.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
15. З 12 червня 2009 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання, як інвалід 3 групи, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Оскільки ОСОБА_1 продовжував працювати на посаді судді Здолбунівського районного суду Рівненської області, тому у квітні 2015 року управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області припинило йому виплату пенсії у відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII.
15 лютого 2016 року позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області із заявою про відновлення йому виплати пенсії відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", однак листом від 22.02.2016 р. №М-18 відповідач відмовив у відновленні виплати пенсії.
Вважаючи, що відповідач протиправно відмовив у відновленні пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду.
ІІІ.  ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
16. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
17. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.   
Частиною другою  статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (надалі - Закон № 213-VIII), яким внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV) та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.  
Отже, з 1 квітня 2015 року призначені за Законом №1058-IV пенсії за віком не виплачуються, у разі роботи осіб на посадах, які дають право на призначення, зокрема, пенсій у порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Разом з тим, пунктом п`ятим Прикінцевих положень Закону № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного  забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів. 
Оскільки Закон № 213-VIII не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI.
Таким чином, з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата раніше призначеної пенсії.
Разом з тим, з 1 січня 2016 року набрав чинності Закон України від 24.12.2015р. №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон №911-VIII) яким внесено зміни до частини першої статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", абзаци другий і третій якої викладені в такій редакції: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються". 
Отже, з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року призначені пенсії не виплачуються у разі роботи осіб на посадах та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України "Про судоустрій і статус суддів". 
Враховуючи, що позивач у вказаний період продовжував працювати на посаді судді Здолбунівського районного суду Рівненської області, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для здійснення позивачу виплати призначеної йому пенсії на підставі Закону №1058-ІV у період з 01.01.2016 по 31 грудня 2016 року відсутні. 
Посилання позивача у касаційній скарзі на рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016р. №7-рп/2016, на думку колегії суддів є помилковими, оскільки вказаним рішення визнано таким, що не відповідає Конституції України, перше речення частини першої статті 54 Закону №2262-XII зі змінами.
В свою чергу, як встановлено судами, позивачу пенсію призначено відповідно до Закону №1058-IV, положення якого щодо обмеження виплати у вказаний період пенсії зазначеним особам, вказаним рішенням неконституційними не визнавались, є чинними, а тому підлягали застосуванню.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що позовні вимоги про зобов`язання відновити виплату ОСОБА_1 пенсії, як інваліду 3 групи, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період з 01 квітня 2015 року по 13 червня 2016 року судом першої інстанції залишено без розгляду, оскільки він поданий поданий поза межами строків визначених частини 2 статті 99 КАС України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду).
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками суду  апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Доводи наведені у касаційній скарзі не спростовують висновків суду апеляційної інстанції. 
18. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.   
19. Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
20. З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
21. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року у справі 562/3061/16-а залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                Т. Г. Стрелець          
Судді                                                                                           А. І. Рибачук
                                                                                          С. Г. Стеценко