Постанова
Іменем України                           
 
16 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 237/2958/16-ц
провадження № 61-36637св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), 
Яремка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 17 жовтня 2017 року у складі судді Ліпчанського С. М., постанову Апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Тимченко О. О., Дундар І. О., Корчистої О. І. та додаткову постанову Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Тимченко О. О., Дундар І. О., Корчистої О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 про поділ спадкового майна.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір - ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 61,2 кв. м, розташований на земельній ділянці для обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га, кадастровий номер 1423382500:01:000:0259; земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1486 га, кадастровий номер 1423382500:01:000:0260; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,94 га, яка розташована на території Єлизаветівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області. 
 
Посилаючись на те, що крім нього спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_2 , з якою вони не можуть дійти згоди щодо поділу зазначеного спадкового майна, просив поділити спадкове майно, що належало померлій ОСОБА_4 , виділивши йому у власність: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 61,2 кв. м; земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га, розташовану за адресою: 
АДРЕСА_1 ; земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1486 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 виділити у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальної площею 2,94 га, яка розташована на території Єлизаветівського сільської ради Мар`їнського району Донецької області.
 
У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, договору про розподіл спадкового майна, та поділ спадкового майна.
 
Зустрічні позовні вимоги обгрунтувала тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (батька сторін), вона, відповідач та їх мати ОСОБА_3 дійшли домовленості, що спадкове майно після смерті батька успадкує мати, а після смерті матері, вона та ОСОБА_1 успадкують все спадкове майно порівну. Усі правовстановлюючі документи на спадщину були у ОСОБА_1 , який взяв на себе усі питання щодо оформлення спадщини. У травні 2013 року будинок ОСОБА_1 було зруйновано і він переїхав жити до матері, на час смерті якої взаємовідносини між нею та ОСОБА_1 були зіпсовані. 
 
З витребуваних судом матеріалів спадкової справи їй стало відомо, що 
12 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на право власності на спадщину, що відкрилася після смерті батька ОСОБА_5 , в рівних частках на нього та матір ОСОБА_3 , повідомивши нотаріусу, що вони згідно з статтею 1261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є єдиними спадкоємцями після смерті 
ОСОБА_5 , які в подальшому уклали договір про розподіл спадкового майна між ними, відповідно до якого до ОСОБА_3 перейшов житловий будинок з земельною ділянкою, що розташований по 
АДРЕСА_1 , а до ОСОБА_1 перейшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
 
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 умисно виключили її з кола спадкоємців та позбавили права на частку у спадщині, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 , не повідомивши нотаріуса про наявність її, як спадкоємця, просила визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 жовтня 2010 року № 1653, № 1654, № 1655, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 28 жовтня 2010 року № 1763, визнати недійсним договір про розподіл спадкового майна від 12 жовтня 
2010 року, виділити їй у власність 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 ; виділити їй у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,94 гектара, розташовану на території Єлизаветівської сільської ради, Мар`їнського району Донецької області та 1/2 частку майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства «Жовтень» згідно майнового сертифікату серія ДНХІ № 079648, виданого Єлизаветівською сільською радою 03 жовтня 2001 року, реєстрований № 182; виділити ОСОБА_1 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 17 жовтня 
2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. 
 
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий 
№ 1651 у спадковій справі № 259, видане на ім`я ОСОБА_3 та 
ОСОБА_1 , на земельну ділянку площею 2,94 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Єлизаветівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області, пай 
№ 758 , який складається з: 2,81 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:4609; 0,05 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:4610; 0,04 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:4611; 0,04 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:4612, яка належала померлому ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН № 078209.
 
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий 
№ 1652 у спадковій справі № 259, видане на ім`я ОСОБА_3 та 
ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,94 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Єлизаветівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області, пай № 758 , який складається з: 2,81 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:4609; 0,05 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:4610; 0,04 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:4611; 0,04 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:4612, що належала померлому ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН № 078209.
 
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий 
№ 1653 у спадковій справі № 259, видане на ім`я ОСОБА_3 та 
ОСОБА_1 на житловий будинок жилою площею - 39,1 кв. м, загальною площею - 61,2 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня-Б1, В1, гараж-Г1, сарай-Д1, К1, погріб-П1, сарай-С1, вбиральня-У1, вигріб, паркан № 1, ворота № 2, що належав померлому ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Єлизаветівською сільською радою Мар`їнського району 14 жовтня 1994 року.
 
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий 
№ 1654 у спадковій справі № 259, видане на ім`я ОСОБА_3 та 
ОСОБА_1 на житловий будинок жилою площею - 39,1 кв. м, загальною площею - 61,2 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня-Б1, В1, гараж-Г1, сарай-Д1, К1, погріб-П1, сарай-С1, вбиральня-У1, вигріб, паркан №1, ворота №2, що належав померлому ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Єлизаветівською сільською радою Мар`їнського району 14 жовтня 1994 року.
 
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий 
№ 1655 у спадковій справі № 259, видане на ім`я ОСОБА_3 та 
ОСОБА_1 , на земельну ділянку площею 0,3986 гектарів у межах згідно з планом (0,2500 га, кадастровий номер 1423382500:01:000:0259 та 0,1486 га, кадастровий номер 1423382500:01:000:0260), надану для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка належала померлому ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ДН № 002365.
 
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий 
№ 1763 у спадковій справі № 259-10, видане на ім`я ОСОБА_3 та 
ОСОБА_1 , про право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Жовтень» Мар`їнського району Донецької області, у розмірі 24 510,00 гривень, або 0,2073 відсотків, що належав померлому ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_2 .
 
Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом, право власності на 1/2 частку житлового будинку 
АДРЕСА_1 , загальною площею 
61,2 кв. м, жилою площею 39,1 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня-Б1, гараж-Г1, сарай-Д1, К1, погріб-П1, сарай-С1, вбиральня-У1, вигріб, паркан № 1, ворота № 2. 
 
Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом, право власності на 1/2 частку земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,94 га, розташованої на території Єлизаветівської сільської ради, Мар`їнського району, Донецької області, що складається з:
-ріллі 2,8 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:1855;
-садів 0,05 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:1856;
-сіножаті 0,05 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:1857;
-пасовища 0,04 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:1858.
 
Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом, право власності на 1/2 частку майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства згідно майнового сертифікату серії ДНХІ № 079648, виданого Єлизаветівською сільською радою 03 жовтня 2001 року, реєстровий № 182.
 
Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,3986 гектарів у межах згідно з планом (0,2500 га, кадастровий номер 1423382500:01:000:0259 та 0,1486 га, кадастровий номер 1423382500:01:000:0260), наданої для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. 
 
Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 61,2 кв. м, в жилою площею 39,1 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня-Б1, гараж-Г1, сарай-Д1, К1, погріб-П1, сарай-С1, вбиральня-У1, вигріб, паркан № 1, ворота № 2.
 
Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, право власності на 1/2 частку земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,94 га, розташованої на території Єлизаветівської сільської ради, Мар`їнського району, Донецької області, що складається з:
-ріллі 2,8 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:1855;
-садів 0,05 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:1856;
-сіножаті 0,05 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:1857;
-пасовища 0,04 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:1858.
 
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, право власності на 1/2 частку майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства згідно майнового сертифікату серії ДНХІ № 079648, виданого Єлизаветівською сільською радою 03 жовтня 2001 року, реєстровий № 182.
 
Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,3986 га, в межах згідно з планом (0,2500 га, кадастровий номер 1423382500:01:000:0259 та 0,1486 га, кадастровий номер 1423382500:01:000:0260), наданої для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. 
 
В іншій частині зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після смерті ОСОБА_5 , спадкоємцями його майна за законом першої черги стали його дружина ОСОБА_3 та діти ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Аналізуючи зміст пунктів 212, 214 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 
2010 року № 20/5, положення статей 63, 68 Закону України «Про нотаріат», суд дійшов висновку, що державний нотаріус Дейнека Л. А. після отримання заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 повинна була перевірити коло спадкоємців та повідомити їх про відкриття спадщини. Оскільки в матеріалах спадкової справи ОСОБА_5 відсутня заява спадкоємця першої черги за законом ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини, суд вважав, що нотаріус неправомірно видала свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на все належне померлому на час смерті майно, що призвело до порушення права ОСОБА_2 на спадкове майно. Зважаючи на наведене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом від 12 жовтня 2010 року, реєстрові номери № 1651, 1652, 1653, 1654, 1655, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 жовтня 2010 року, реєстровий номер 
№ 1763. Суд відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про розподіл спадкового майна від 12 жовтня 2010 року з посиланням на його нікчемність, що відповідно до частини другої статті 215 ЦК України не потребує визнання судом такого правочину недійсним. Посилаючись на зазначене та ураховуючи, що відповідно до статті 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними, суд вважав необхідним здійснити поділ спадкового майна, що належало на праві власності померлим ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , між їх спадкоємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках (по Ѕ частці кожному).
 
Додатковим рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області 
від 11 січня 2018 року вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 21 листопада 
2017 року виправлено описку, допущену в рішенні Мар`їнського районного суду Донецької області від 17 жовтня 2017 року, викладено абзаци 10 та 14 резолютивної частини рішення в новій редакції. 
 
Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,94 га, розташовану на території Єлизаветівської сільської ради, Мар`їнського району, Донецької області, що складається з:
-ріллі 2,8 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:1855;
-садів 0,05 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:1856;
-сіножаті 0,05 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:1857;
-пасовища 0,04 га, кадастровий номер 1423382500:04: :000:1858,
згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ДН №078210, в порядку спадкування за законом. 
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,94 га, розташовану на території Єлизаветівської сільської ради, Мар`їнського району, Донецької області, що складається з:
-ріллі 2,81 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:4609;
-садів 0,05 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:4610;
-сіножаті 0,04 га, кадастровий номері423382500:04:000:4611;
-пасовища 0,04 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:4612,
згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ДН №078210, в порядку спадкування за законом.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 17 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 . 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що право на спадщину мають особи, які її прийняли, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, у порядку, встановленому законом. Встановивши, що після смерті ОСОБА_3 , із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зверталися, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не відкривалась, 
 ОСОБА_1 з липня 2013 року проживав разом з спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації, що визнано ОСОБА_2 , апеляційний суд дійшов висновку, що звернення ОСОБА_1 до суду є передчасним, оскільки ним не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав на поділ спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , а тому відсутні підстави для задоволення його позову. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 не зверталась, тобто вона не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , а тому її права на спадщину також не порушені. 
 
Додатковою постановою Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 
2018 року вирішено питання розподілу судових витрат, зокрема стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 12 480,00 грн.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги 
 
У червні 2018 року до касаційного суду надійшла касаційна скарга 
 ОСОБА_2 , у якій вона просила скасувати рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 17 жовтня 2017 року, постанову Апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 2018 року та додаткову постанову Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2018 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що апеляційний суд в оскаржуваній постанові не навів обгрунтування в частині розподілу судових витрат, та дійшов помилкового висновку про стягнення з неї судових витрат у розмірі 12 480,00 грн, оскільки ціна зустрічного позову складає 64 036,55 грн. Нею було заявлено позовну вимогу майнового характеру та вимоги немайнового характеру, які є похідними, а тому відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору складає (64 036,55 грн * 1%) + 640,00 = 640,37 + 640,00 = 
1 280,37 грн, з яких 640,00 грн стягнуто з неї додатковим рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 11 січня 2018 року. Крім того, апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні її вимог про визнання незаконним свідоцтва про право на спадщину за законом, та не надав належної правової оцінки її доводам про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 умисно виключили її з кола спадкоємців та позбавили права на частку у спадщині, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , а також не навів мотивів скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення її зустрічного позову.
  
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Згідно частини другої статті 389 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Касаційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спадкового майна, а тому рішення судів в цій частині у касаційному порядку не переглядаються
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі та відзиві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
 
Установлені судами фактичні обставини справи
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 .
 
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 61.2 кв. м, у тому числі жилою площею 3,1 кв. м, який складається з жилого будинку «А-1» з прибудовою «а-1», верандою «а'-1», з господарчими побудовами: літньої кухні «Б-1», тамбуру до літної кухні «б-1», літньої кухні «В-1», гаражу «Г-1», сараю «Д-1», сараю «К-1», сараю «С-1», льоху «П-1», вбиральні «У-1», вигребу «Р», огорожі «N1», воріт «N2», розташований на земельній ділянці для обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га, кадастровий помер 1423382500:01:000:0259; земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1486 га, кадастровий номер 1423382500:01:000:0260; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,94 га, яка розташована на території Єлизаветівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області.
 
Згідно з довідкою Єлизаветівської сільської ради на день смерті померлого ОСОБА_5 в зазначеному будинку проживала та була прописана його дружина ОСОБА_3 
 
ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулись із заявами про прийняття спадщини на підставі чого, їм були видані свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 не зверталась.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .
 
Згідно з інформацією державного нотаріуса Мар`їнської державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відкривалась. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не звертались із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .
 
Відповідно до інформації, наданої виконкомом Єлизаветівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області, ОСОБА_1 , з липня 2013 року проживає по АДРЕСА_1 , без реєстрації.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
За змістом цієї норми, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
 
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. 
 
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
Згідно з статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Частиною другою статті 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
 
Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом (частини перша, друга та третя статті 1221 ЦК України).
 
Частинами першою та п`ятою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.
 
Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
 
Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
 
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини (частини перша, друга та третя статті 1272 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 
 
Зазначені норми кореспондуються з положеннями статей 76, 77, 81 ЦПК України.
 
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
 
Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши, що після відкриття спадщини за померлим  ОСОБА_5 , 12 жовтня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулись до Мар`їнської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого їм були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, а також те, що ОСОБА_2 на дату смерті спадкодавця ОСОБА_5 з ним разом не проживала, і не зверталася з заявою про прийняття спадщини після його смерті, як і з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що вона не є особою, яка прийняла спадщину після померлого ОСОБА_5 , а отже не довела, що внаслідок видачі оспорюваних нею свідоцтв про право на спадщину за законом та договором про поділ спадкового майна між ОСОБА_3 та 
 ОСОБА_6 , були порушені її спадкові права. 
 
Помилкове зазначення апеляційний судом про те, що ОСОБА_2 просить визнати незаконними свідоцтва про право на спадщину за законом, а не про визнання їх недійсними, не може бути підставою для скасування правильного по суті й законного рішення (частина друга статті 410 ЦПК України).
 
Щодо доводів ОСОБА_2 про неправильний розподіл апеляційним судом судових витрат 
 
Відповідно до частини п`ятої статті 6 Закону України «Про судовий збір», зараз і надалі в редакції чинній на час подання ОСОБА_2 зустрічного позову, за подання зустрічних позовних заяв, а також заяв про вступ у справу третіх осіб із самостійними позовними вимогами судовий збір справляється на загальних підставах.
 
Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
 
Підпунктами 1 та 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру, справляється ставка судового збору у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати; за подання фізичною особою позову немайнового характеру, справляється ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу - 1 600,00 грн.
 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат та стягуючи з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 12 480,00 грн, суд апеляційної інстанції виходив того, що ОСОБА_2 , звертаючись до суду з зустрічним позовом, не сплатила судовий збір за його подання, та з недоведеності її позовних вимог. 
 
Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_2 просила:
- визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом (реєстрові 
№ 1653, № 1654, № 1655 від 12 жовтня 2010 року та реєстровий № 1763 
від 28 жовтня 2010 року), тобто з чотирма вимогами немайнового характеру;
- визнати недійсним договір про розподіл спадкового майна 
від 12 жовтня 2010 року - вимога немайнового характеру;
- виділити у власність їй та ОСОБА_1 по 1/2 частки житлового будинку 
АДРЕСА_1 , загальною площею 61,2 кв. м, вартість якого складає 
29 030,00 грн; виділити у власність їй земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,94 гектара, розташовану на території Єлизаветівської сільської ради, Мар`їнського району, Донецької області, вартість якої складає 37 266,55 грн; виділити їй та ОСОБА_1 по 1/2 частки майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства згідно майнового сертифікату серії ДНХІ № 079648, виданого Єлизаветівською сільською радою 03 жовтня 2001 року, реєстровий № 182, вартість якого складає 24 510,00 грн - вимоги майнового характеру.
 
Здійснюючи розподіл судових витрат, апеляційний суд не звернув увагу, що позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ спадкового майна є однією вимогою майнового характеру, а не трьома, відповідно до кожного об`єкту нерухомого майна, що підлягав поділу, а тому для правильного визначення розміру судового збору необхідно визначити, яку саме частку майна просила виділити 
ОСОБА_2 у власність. Оскільки загальна вартість житлового будинку АДРЕСА_1 , становить 29 030,00 грн, а позивач за зустрічним позовом просила виділити їй Ѕ частку зазначеного нерухомого майна, то при визначені ціни позову необхідно ураховувати саме вартість відповідної частки спірного майна. Крім того, апеляційний суд помилково вказав, що вартість майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства «Жовтень» згідно з майновим сертифікатом серії ДНХІ № 079648, виданого Єлизаветівською сільською радою 03 жовтня 2001 року, реєстровий № 182, становить 11 820 900,00 грн, однак вказана сума є загальною вартістю майна пайового фонду підприємства станом на 01 квітня 2001 року, тоді як вартість частки у цьому майні ОСОБА_5 становила 24 510,00 грн (0,2073 проценти). 
 
Таким чином, при зверненні до суду першої інстанції із зустрічним позовом, ОСОБА_2 необхідно було сплатити судовий збір за п`ять вимог немайнового характеру - 3 200,00 грн (640,00 * 5) та одну вимогу майнового характеру - 640,37 грн ((12 255,00 + 37 266,55 + 14 515,00) * 1%), а тому загальний розмір судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави, складає 3 840,37 грн.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Зважаючи на те, що внаслідок порушення норм процесуального права апеляційний суд неправильно здійснив розподіл судових витрат, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов до висновку про необхідність скасування у цій частині постанови Апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 2018 року та додаткової постанови Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2018 року, з ухваленням у зазначеній частині нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору у розмірі 3 840,37 грн.
 
В іншій частині рішення апеляційного суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. 
 
Постанову Апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 2018 року в частині розподілу судових витрат та додаткову постанову Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2018 року скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.
 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 3 840,37 грн судового збору.
 
В іншій частині постанову Апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                         О. В. Ступак 
Судді:                                                                                    І.Ю. Гулейков
С. О. Погрібний
Г. І. Усик 
В. В. Яремко