Постанова
Іменем України
 
25 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 758/2812/15
 
провадження № 61-42985св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Судноплавна компанія «Укррічфлот»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (до зміни найменування - публічне акціонерне товариство «Судноплавна компанія «Укррічфлот»), яка підписана представником Полковською Діаною Едуардівною, на рішення Подільського районного суду міста Києва 
від 23 серпня 2016 року у складі судді ОСОБА_3. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (далі - ПАТ «СК «Укррічфлот») про визнання недійсними наказів, стягнення різниці в заробітній платі за час виконання нижче оплачуваної роботи, відшкодування моральної шкоди, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є акціонером та працює в ПАТ «СК «Укррічфлот» з 1975 року, а на посаді старшого інспектора канцелярії з 1996 року.
 
З квітня 2014 року почалися порушення її прав, а саме: вимагання надання інформації як від акціонера. У зв`язку з цим почались погрожування звільненням, не допускали до робочого місця.
 
09 грудня 2014 року їй повідомили та вручили наказ від 08 грудня 2014 року «Про переведення» з додатками до нього - наказами щодо зміни істотних умов праці, на які посилаються у вищевказаному наказі. На підставі даного наказу з 08 грудня 2014 року позивач вказує, що недоотримає 0,75 % заробітної плати, що становить з її розрахунку 7 670,75 грн.
 
Враховуючи вищевикладені обставини, посилаючись на Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», уточнивши позовні вимоги, просила визнати незаконним наказ «Про переведення» № 300/к від 08 грудня 2014 року, наказу «Про зміну істотних умов праці старшого інспектора канцелярії загально-адміністративного відділу дирекції з розвитку та управління персоналом ОСОБА_1» № 255/к від 06 жовтня 
2014 року, наказу «Про зміну в організації виробництва і праці та внесення змін до штатного розпису центрального офісу АСК «Укррічфлот» № 74/ш/о від 30 вересня 2014 року, Посадової інструкції старшого інспектора канцелярії загально адміністративного відділу Дирекції з розвитку та управління персоналом ПАТ «СК «Укррічфлот», затверджену 23 вересня 2014 року, наказу № 258/к від 03 серпня 2015 року, стягнути з ПАТ «СК «Укррічфлот» на її користь різницю в заробітній платі за час виконання нижче оплачуваної роботи (недоотриману заробітну плату) за період з 08 грудня 2014 року, моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн, поновити попередні умови праці (поновити на попередній роботі та попередньому робочому місці), стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 23 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.
 
Визнано незаконним і скасовано наказ ПАТ «СК «Укррічфлот» «Про переведення» від 08 грудня 2014 року, № 300/к, в редакції наказу від 23 червня 2016 року, 
№ 157/к «Про виправлення помилки в наказі від 08 грудня 2014 року, № 300/к, а саме: «Про запровадження істотних умов праці ОСОБА_1 згідно наказу 
від 06 жовтня 2014 року, № 255/к».
 
Стягнуто з ПАТ «СК «Укррічфлот» на користь ОСОБА_1 різницю в заробітній платі за час виконання нижче оплачуваної роботи за період з 08 грудня 2014 року по 01 березня 2015 року в загальній сумі 6 172,94 грн.
 
Стягнуто з ПАТ «СК «Укррічфлот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 березня 2015 року по 23 серпня 2016 року в загальній сумі 49 887,69 грн.
 
Рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць у сумі 
2 771,54 грн допущено до негайного виконання.
 
Стягнуто з ПАТ «СК «Укррічфлот» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн.
 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
 
Частково задовольняючи позовні вимоги, визнаючи незаконними та скасовуючи спірні накази, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів повідомлення позивача про зміну істотних умов праці. Позовні вимоги про стягнення різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи та стягнення середнього заробітку є похідними від вимог про скасування наказу «Про переведення», а тому підлягають задоволенню.
 
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року апеляційну скаргу представника відповідача Полковської Д. Е., яка діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ «СК «Укррічфлот» залишено без задоволення.
 
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 серпня 2016 року залишено без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про порушення норм КЗпП України.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
23 серпня 2018 року ПАТ «СК «Укррічфлот» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 серпня 2016 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач повідомив позивачу завчасно - за два місяці про зміну її істотних умов праці. При розгляді справи та ухвалення рішення судом першої інстанції було порушено основоположні принципи конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки повний текст рішення суду першої інстанції виготовлявся та був підписаний особою, що на дату виготовлення та підписання повного тексту рішення не була суддею та не мала відповідних повноважень на підписання повного тексту рішення по справі. Суди належним чином не дослідили та не проаналізували докази по справі. Судами не застосовано строк позовної давності.
 
Доводи інших учасників справи
 
23 жовтня 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 серпня 2016 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року залишити без змін.
 
Додаткові аргументи заявника
 
06 листопада 2018 року ПАТ «СК «Укррічфлот» подало до Верховного Суду відповідь на відзив, у якій просить здійснювати розгляд касаційної скарги з урахуванням доводів, наведених у відповіді на відзив та задовольнити касаційну скаргу в повному обсязі.
 
Додаткові аргументи інших осіб по справі
 
03 грудня 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду заперечення на відповідь на відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 серпня 2016 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року залишити без змін.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Подільського районного суду міста Києва.
 
08 жовтня 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Розпорядженням від 13 квітня 2020 року № 1032/0/226-20 за касаційним провадженням № 61-42985св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.
 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 13 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ПАТ «СК «Укррічфлот» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 серпня 2016 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 рокуздійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, врахувавши аргументи, наведені у відповіді на відзив, врахувавши аргументи, наведені у заперечені на відповідь на відзив, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з рішенням Подільського районного суду міста Києва від 23 серпня 2016 року та постановою Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року в частині визнання незаконним і скасування наказу, стягнення різниці в заробітній платі за час виконання нижче оплачуваної роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.
 
В іншій частині рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 серпня 2016 року та постанова Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року не оскаржуються, а тому відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не переглядаються.
 
Короткий зміст фактичних обставин справи
 
У справі, яка переглядається, судами встановлено, що ОСОБА_1 (попереднє прізвище ОСОБА_2 ) прийнята на роботу на підставі наказу № 145/1 від 01 серпня 1975 року.
 
Наказом ПАТ «СК «Укррічфлот» від 06 жовтня 2014 року «Про зміну істотних умов праці старшого інспектора канцелярії загальноадміністативного відділу дирекції з розвитку та управління персоналом ОСОБА_1 » змінено істотні умови праці ОСОБА_1 з 08 грудня 2014 року, а саме: переведено на 0,25 ставку посади з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу, встановлено графік роботи при однозмінному п`ятиденному режимі роботи на 2014 рік з 09 год. 00 хв. до 
11 год. 00 хв., визначено місцезнаходження робочого місця за адресою: місто Київ, вулиця Електриків, будинок № 8, поверх № 1, кабінет № 1, Київський портовий пункт.
 
Згідно наказу по АСК «Укррічфлот» від 17 травня 2013 року № 50 «Про забезпечення реалізації рішень зборів акціонерів від 29 квітня 2013 року» було встановлено, що основне місцезнаходження виконавчого органу АСК «Укррічфлот» знаходиться за адресою: місто Київ вулиця Електриків, будинок № 8. Дана адреса також є офіційною адресою місцезнаходження АСК «Укррічфлотфлот», яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що також підтверджується витягом з СДР від 17 листопада 2014 року.
 
Наказом від 08 грудня 2014 року «Про переведення» ОСОБА_1 переведено на посаду старшого інспектора канцелярії загальноадміністративного відділу дирекції з розвитку та управління персоналом на 0,25 ставки за основним місцем роботи, за адресою: місто Київ, вулиця Електриків, будинок № 8, поверх № 1 , кабінет № 1 , Київський портовий пункт, 08 грудня 2014 року з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу із розрахунку окладу, згідно штатного розпису.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
Відповідно до положень частини першої статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та інших випадках, передбачених законодавством.
 
Тобто, переведення на іншу роботу це переміщення працівника, при якому змінюється робота, яку виконує працівник, його спеціалізація, кваліфікація, посада.
 
У частині третій статті 32 КЗпП України зазначено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
 
Згідно роз`яснень у пункті 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України, 
від 06 листопада 1992 року, № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором. Не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. Однак і переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва. Згідно з частиною третьою статті 32 КЗпП України в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці.
 
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
 
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
 
Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, встановивши порушення вимог статті 32 КЗпП України щодо переведення та зміни істотних умов праці ОСОБА_1 , зробив правильний висновок про часткове задоволення позовних вимог.
 
Також є правильним висновок судів попередніх інстанцій про стягнення з відповідача на користь позивача різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи та стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від вимог про скасування наказу «Про переведення».
 
Аргументи заявника щодо пропуску позивачем строку на звернення до суду з цим позовом є безпідставними, оскільки частиною другою статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
 
Колегія апеляційного суду перевірила правильність нарахування різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи та середнього заробітку, а тому доводи заявник щодо неправильного розрахунку вказаних виплат є безпідставними.
 
Оскільки діями відповідача, позивачу заподіяно моральну шкоду. Наявність вини відповідачів у порушенні трудових прав позивача, судами встановлена, правильний є висновок судів про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн, яка визначена судами з урахуванням ступеня вини відповідачів, обставин заподіяння моральної шкоди, тривалості страждань та негативних наслідків, які настали для позивача в зв`язку з порушенням її трудових прав, що також буде відповідати вимогам розумності, виваженості та справедливості. 
 
Щодо аргументів заявника про те, що повний текст рішення суду першої інстанції виготовлявся та був підписаний особою, що на дату виготовлення та підписання повного тексту рішення не була суддею та не мала відповідних повноважень на підписання повного тексту рішення по справі, то такі є необґрунтовані, оскільки справу було розглянуто 23 серпня 2016 року суддею ОСОБА_3., яка на час її розгляду мала повноваження судді. Та обставина, що повний текст рішення суду першої інстанції був надісланий до Єдиного державного реєстру судових рішень вже після звільнення судді ОСОБА_3., не свідчить про те, що справу було розглянуто неповноважним складом суду.
 
Інші доводи касаційної скарги були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанції, не спростовують правильність висновків судів, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 серпня 2016 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року в частині визнання незаконним і скасування наказу, стягнення різниці в заробітній платі за час виконання нижче оплачуваної роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень в цій частині відсутні.
 
Щодо заявлених клопотань
 
Одночасно з касаційною скаргою ПАТ «СК «Укррічфлот» подано заяву про поворот виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 серпня 
2016 року.
 
Колегія суддів вивчивши заяву ПАТ «СК «Укррічфлот» про поворот виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 серпня 2016 року, дійшла висновку, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.
 
Відповідно до частини першої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
 
Частиною другою статті 444 ЦПК України передбачено, що якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
 
Ураховуючи те, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, підстави для застосування частин першої, другої статті 444 ЦПК України відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд  у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (до зміни найменування - публічне акціонерне товариство «Судноплавна компанія «Укррічфлот»), яка підписана представником Полковською Діаною Едуардівною, залишити без задоволення.
 
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 серпня 2016 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» про визнання незаконним і скасування наказу, стягнення різниці в заробітній платі за час виконання нижче оплачуваної роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкодизалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська