Ухвала
25 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 361/131/16-ц
провадження № 61-11567ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І. розглянувши касаційну скаргу Прокуратури Київської області на постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Прокуратури Київської області, Державної казначейської служби України, третя особа - Броварська місцева прокуратура Київської області про визнання фактів порушення конституційних прав потерпілої особи правоохоронними органами при розслідуванні кримінальної справи та відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2016 року   ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Прокуратури Київської області, Державної казначейської служби України у якому просить визнати факт порушення Державою Україна в особі Прокуратури Київської області його конституційних прав як потерпілого при проведенні досудового розслідування кримінальної справи № 57-720 та стягнути на його користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 144 000,00 грн.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від                                               15 січня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди скасовано і ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку ДКСУ на користь  ОСОБА_1  на відшкодування завданої моральної шкоди 30 000,00 грн.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2018 року в частині відмови у задоволенні вимог про визнання фактів порушення конституційних прав потерпілої особи правоохоронними органами скасувати, провадження у справі в цій частині закрито.
Роз`яснено  ОСОБА_1 , що даний спір має розглядатися в порядку кримінального судочинства.
03 серпня 2020 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) Прокуратура Київської області подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду в частині стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку ДКСУ на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн, рішення суду першої інстанції залишити в силі, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає, касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У відповідності до вимог частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії розгляду.
Верховний Суд визнає зазначену справу малозначною, оскільки вона є справою незначної складності.
Згідно з висновками Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gonnez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції. 
Посилання у касаційній скарзі на пункти «а», «в» частини третьої статті 389 ЦПК України є необґрунтованими, оскільки в касаційній скарзі не зазначено якого питання права, що має фундаментальне значення стосується ця скарга, а стягнення з держави 30 000,00 грн моральної шкоди вочевидь не може мати виняткове значення для цього учасника справи.
Верховним Судом також не встановлено випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Прокуратури Київської області на постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Прокуратури Київської області, Державної казначейської служби України, третя особа - Броварська місцева прокуратура Київської області про визнання фактів порушення конституційних прав потерпілої особи правоохоронними органами при розслідуванні кримінальної справи та відшкодування моральної шкоди.
Копію ухвали, разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                                      М. М. Русинчук
                                                                                                                                 Н. О. Антоненко
В. І. Журавель