Дата документу 20.08.2020 Справа № 337/1309/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 337/1309/19 Головуючий у 1-й інстанції: Салтан Л.Г.
Провадження №22-ц/807/700/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
20 серпня 2020 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря 	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Путій Д.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «УКРСОЦБАНК», Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, Державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, третя особа: ОСОБА_2 про скасування запису про право власності,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року  ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовною заявою до АТ «УКРСОЦБАНК», Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, Державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, третя особа: ОСОБА_2 про скасування запису про право власності.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 27 грудня 2007 року між Акціонерно- комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 07П202-К , за яким Банк надав Позичальнику грошові кошти в сумі 25140 доларів США з кінцевим терміном погашення кредиту - 27 грудня 2022 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 26 грудня 2007 року між Банком та позивачем ОСОБА_1 , третьою особою ОСОБА_2 укладений іпотечний договір № 07П202 -1, предметом іпотеки за яким є трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 
ОСОБА_2 на підставі договору дарування ( 8/25 часток квартири), посвідченого приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Лучко Н.Г. 02.10.1998 року та зареєстровано в реєстрі за № 2529, про що зроблено запис в реєстрову книгу « № 189 Орендного підприємства Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 06.10.1998 року номер запису 34803.
ОСОБА_1 на підставі договору дарування ( 17\25 часток квартири), посвідченого другою Запорізькою державною нотаріалдьною конторою 14.08.1998 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1-975 про що зроблено запис в реємтрову книгу № 189 Орендного підприємства Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 19.08.1998 року № 34803.
18 березня 2019 року позивачу стало відомо, що право власності на квартиру, що є предметом забезпечення за вказаним іпотечним договором, було зареєстровано за АТ "Укрсоцбанк" 28 листопада 2018 року  шляхом позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до іпотечного застереження ( пункт 5.2 іпотечного договору) Перереєстрацію проведено державним реєстратором  Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенков С.О. Однак така реєстрація предмету іпотеки здійснена відповідачами у спосіб, що суперечить чинному законодавству,оскільки не було дотримано порядку здійснення звернення стягнення на майно та реєстрації права власності, передбаченого ст. 37 ЗУ "Про іпотеку", а тому підлягає скасуванню. Зазначає, що не була проведена оцінка предмета іпотеки.
Крім того, позивач вважав, що відповідачами порушено вимоги Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки зазначена квартира є її єдиним житлом та житлом її сім`ї, а тому не може бути примусово відчужена без згоди власника.
Із урахуванням зазначеного позивач просила суд скасувати запис 29192787, вчинений 28.11.2018 року о 16:26:32 годині державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим Сергієм Олександровичем щодо реєстрації права приватної власності на 1/1 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк».

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2019 року позов  ОСОБА_1 задоволено. Скасовано запис 29192787, вчинений 28.11.2018 року о 16:26:32 годині державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим Сергієм Олександровичем щодо реєстрації права приватної власності на 1/1 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його таким, що прийняте з  неповним з`ясуваням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що з умов іпотечного договору вбачається, що застереження про задоволення вимог іпотекодержтеля є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на пердмет іпотеки, тому норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено за згодою іпотекодавців, яка міститься в іпотечному договорі ( п. 4.5.3 іпотечного договору). Як на підставу для задоволення позов, суд зазначає, що відповідачем під час реєстрації права власності не було проведено оцінку предмету іпотеки, однак зазначений висновок є неправильним оскільки оцінка суб`єкта оціночної діяльності відсутня у переліку документів, які надаються державному реєстратору згідно порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою КМУ від 25.12.2015 року. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_5. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання апелянт Акціонерне товариство «Альфа-Банк» та його представник в черговий раз не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином ( т. 1 а.с. 42). Виконавчий комітет Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, Державний реєстратор виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенков С. О., третя особа: ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення їм судової повістки (т. 2 а.с. 38- 42) до апеляційного суду також не з`явились.
       Від представника Акціонерне товариство «Альфа-Банк» Ременюк Т.О. на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки вона знаходиться  у відпустці. 
Колегія суддів, діючи у відповідності з вимогами ст.ст. 371, 372 ЦПК України приходить до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи за заявою представника апелянта Ременюк Т.О .
Відповідно до положень статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасників справи, щодо яких немає відомостей про вручення йому судової провістки, або за його клопотанням. коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень статті 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали по відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції протгом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі. 
Апеляційне провадження у даній справі відкрито 23 січня 2020 року. 
Справа до розгляду призначалась неодноразово. Судове засідання, яке було призначено на 18 березня 2020 року не відбулося оскільки представник АТ « Альфа-Банк» Ременюк Т.О. заявила клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що представник Банку знаходиться в іншому судовому засіданні ( т. 1 а.с. 242, а.с. 246).  Розгляд справи, який було призначено на 22 квітня 2020 року також не відбувся за клопотанням АТ « Альфа-Банк» у зв`язку з карантином ( т. 2 а.с. 15, а.с. 24). 
Таким чином апелянт вчиняє умисні дії, спрямовані на збільшення терміну розгляду справи судом апеляційної інстанції. 

Враховуючи встановлені вище обставини колегія суддів приходить до висновку про те, що неявка апелянта АТ «Укрсоцбанк» в судове засідання 20.08.2020 року не пов`язана з поважною причиною, спрямована на штучне збільшення терміну розгляду справи судом апеляційної інстанції, Банк є юридичною особою, що не перешкоджає останньому направити до суду іншого представника, а доказів про неможливість брати участь у справі іншого представника, останній суду не надав, тому правових підстав для відкладення розгляду справи не вбачається.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір між банком та позивачем був укладений в іноземній валюті, загальна площа квартири, переданої в іпотеку на забезпечення кредитного зобов`язання, не перевищує 140 кв. м та вона є єдиним постійним місцем проживання позивача, що є підставою для застосування Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", а тому без згоди власника на квартиру не може бути звернуто стягнення.
Також суд зазначив, що на момент державної реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» реєстратору іпотекодержателем не надана інформація оцінки вартості предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.
Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» проведена всупереч норм чинного законодавства, а відтак підлягає скасуванню.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено, що 28 грудня 2007 року між Акціоно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в розмірі 25140,00 доларів США ( т. 1 а.с. 8-11)

26 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір відповідно до умов якого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рамках забезпечення виконання зобов`язання умов за кредитним договором було надано в іпотеку квартиру, загальною площею 69.36 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 ( 8/25 часток квартири) та ОСОБА_1 ( 17\25 часток квартири) на праві спільної сумісної власності (т. 1 а.с. 12-14).

28 листопада 2018 року о 16:26:32 годині державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим Сергієм Олександровичем проведено реєстрацію права приватної власності на 1/1 частини квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 за Акціонерним товариство «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ 00039019, м. Київ, вул. Ковпака , будинок 29 на підставі статті 5 вказаного договору, в порядку позасудового врегулювання, передбаченого ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» ( т. 1 а.с. 15). 

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в якості підстави внесення запису зазначено: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44340872 від 30.11.2018 року, 11:03 Ільющенков С.О., Виконавчий комітет Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, та в якості підстав виникнення права власності зазначено наступне: рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу : серія та номер : б/н, виданий 27.07.2018, видавник: Публічне акціонерне товариство «Укрпошта»; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: вих. № 10603, виданий 18.06.2018, видавник: публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», іпотечний договір № 07П202-І, серія та номер: 3520, виданий 28.12.2007, видавник: Приватний нотаріус запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М.
Статтею 4 укладеного між сторонами іпотечного договору від 26.12.2007 року передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмету іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».
Пунктом 5.2 іпотечного договору від 26 грудня 2007 року сторони передбачили, що у разі настання випадків, передбачених цим договором, які надають прво Іпотекодержателю на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, останній переходить у власність Іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов`язання Іпотекодавця ОСОБА_1 і це застереження є правовою підставою для оформлення права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки за цим договором.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. 

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України"Про іпотеку").

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" норми статті 37 Закону України "Про іпотеку" передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" змін до статті 36 Закону України "Про іпотеку" її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;
3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

Як установлено судом 04 серпня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 отримали вимогу кредитора про сплату боргу за договором від 26 грудня 2007 року та її попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги ( т. 1 а. с. 53-56). 

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
Пунктом 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку"звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України "Про іпотеку"). 

Отже, Закон України "Про іпотеку" прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно вважав, що спірна квартира, за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 69.36 кв. м., яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", у тому числі і шляхом реєстрації права власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов договору про іпотечний кредит від 28 грудня 2007 року, укладеного в іноземній валюті, які позичальник отримав для задоволення власних потреб, як споживач.
Отже, у державного реєстратора Ільющенкова С.О. виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району, Запорізької області, були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ « Укрсоцбанк».

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474апп19, від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц, провадження № 14-45цс20.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іптекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя всупереч дії мораторію.

При розгляді заяви банку про реєстрацію за ним права власності державний реєстратор Ільющенков С.О. виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району, Запорізької області, як особа, що здійснює реєстрацію права власності, повинен був перевірити наявність підстав для реєстрації права власності на квартиру за банком на підставі іпотечного застереження, врахувати положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та відмовити банку у вчиненні зазначеної реєстраційної дії. 

Суд першої інстанції також встановив, що у документах, поданих для державної реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк», відсутня експертна оцінка предмету іпотеки.

Такі обставини відповідачами жодним чином не спростовані.

За змістом ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майено та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затврдженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набуається узв`яку з викнанням умов правочину, з якими закон та\або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту відповідних умов правочину.

Відповідно до частини 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власністть за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Доводи апеляційної скарги АТ «Укрсоцбанк», що надання такої оцінки суб`єкта оціночної діяльності державному реєстратору не передбачено законодавством не заслуговують на увагу, оскільки згідно з пунктом 1 частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) саме державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а судом встановлено порушення вимог законодавства під час реєстрації за АТ «Укрсоцбанк» права власності на предмет іпотеки.

Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга статті 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18) і підстав відступати від цього рішення не вбачається і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року ( справа № 802/1340/18\а, провадження №с 11-474апп19).
       Оскільки у відповідача були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ « Укрсоцбанк» , тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про скасування запису про право власності № 29192787 від 28 листопада 2018 року на нерухоме майна - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк»
Отже, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, обґрунтовано виходив із того, що є підстави для застосування до спірних правовідносин Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" 

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення суду не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань, а також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в повному обсязі, оскільки їх обґрунтування не мають правового значення для вирішення даного спору та правильність висновків районного суду щодо відмови у задоволенні позову не спростовують.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з підпунктами  "в" пункту 4 частини першої статті 382  ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст..ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») - залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2019 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2020 року.

Головуючий , суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.