ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2054/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Л.В. Трофімова

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                                  Земляної Г.В.
                                                            Мєзєнцева Є.І.
При секретарі:                              Марчук О.О.
          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), міського голови міста Черкаси Бондаренка А.В., Черкаської міської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), міського голови міста Черкаси Бондаренка А.В., Черкаської міської ради, в якому просив:
- скасувати постанову від 03 червня 2020 року державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фесенко Я.М. про закінчення виконавчого провадження ВП № 59479124 з виконання виконавчого листа у справі № 711/8370/18, боржником за яким є Черкаська міська рада;
- зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фесенко Я.М. прийняти вимогу до міського голови Бондаренко A .B. про внесення в проект рішення № 4730-8-3 додаткових відомостей про прийняте рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року. Повідомити про наслідки за невиконання рішення суду за статтями 364, 367, 382 КК України;
- зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фесенко Я.М. здійснити примусове виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у повному обсязі та виконати виконавче провадження ВП № 59479124 за їх змістом.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), міського голови міста Черкаси Бондаренка А.В., Черкаської міської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - повернуто позивачу.
Підставою для повернення вказаного позову стало невиконання позивачем, на думку суду першої інстанції, вимог ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року, якою адміністративний позов було залишено без руху.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 статті 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 16 червня 2020 року вказаний адміністративний позов було залишено без руху через його невідповідність вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків.
У згаданій ухвалі суд вказав, що позивачу необхідно привести позовну заяву у відповідності до вимог статей 160-161 КАС України та зазначити: ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ стосовно відповідача або зазначити належного відповідача; власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; позовні вимоги відповідно до обраного способу захисту; надати: обґрунтовану заяву про витребування доказів; засвідчені у встановленому порядку документи, додані до матеріалів позовної заяви; докази сплати судового збору у сумі 2522,40 грн або засвідчені у встановленому порядку докази належності до категорій осіб, звільнених від сплати судового збору; звернення до суду у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.
02 липня 2020 року на виконання вимог ухвали позивачем було подано виправлену (уточнену) позовну заяву про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та накладення штрафу. До виправленої позовної заяви було додано 17 додатків на 23 аркушах.
Як вже було зазначено вище, підставою для повернення вказаного позову стало невиконання позивачем, на думку суду першої інстанції, вимог ухвали суду від 16 червня 2020 року, зокрема, позивачем не надано копій документів (нової редакції позовної заяви з додатками), що подані у порядку усунення недоліків для відповідачів, а також позивачем до нової редакції позовної заяви надано фото(ксеро) копії документів, що не засвідчені у встановленому порядку, позаяк відсутня дата засвідчення копій документів. 
Так, дійсно, відповідно до ч.1 статті 161 КАС України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
Між тим, колегією суддів з`ясовано, що виконуючи вимоги ухвалу суди від 16 червня 2020 року позивачем до виправленої позовної заяви були надані в додатках докази та копії квитанцій про надсилання через пошту відповідачам позову з додатками.
Згідно ч.4 статті 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідчені копії, якщо інше не визначено Кодексом адміністративного судочинства України. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч.2 статті 94 КАС України).
Проте, судом апеляційної інстанції встановлено, що додатки, надані з виправленою позовною заявою були завірено - позивачем проставлено напис «згідно з оригіналом» та засвідчено особистим підписом. Кожен додаток мав дату його виготовлення, або реєстрації. Через це позивач не ставив дату завіряння копії, пославшись при цьому на копію ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2020 року, де стоїть тільки штамп «копія вірна» та число ухвали, а дата виготовлення копії та поставлення цього штампу відсутня. При цьому, колегія суддів зауважує, що позивач є особою похилого віку, інвалідом 2 групи, позов підписував особисто, доказів того, що користувався фаховою правовою допомогою матеріали справи не містять, що свідчить про те, що він міг не знати про порядок засвідчення копій документів, проте, це не може бути підставою для обмеження особі доступу про правосуддя.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №   47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», №   35787/03, п. 29).
При цьому, Європейський суд з прав людини (далі також - ЄСПЛ) провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»). 
Крім того, оскаржуваною ухвалою фактично було зобов`язано позивача у зв`язку з незгодою з невиконанням судового рішення звернутися до суду у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.
Проте, колегія суддів зазначає, що звернення до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України є правом, а не обов`язком. В той же час, за ч.1, 5 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси; ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. З наведеного вбачається, що саме особа, яка вважає, що її права порушено, має обирати спосіб захисту таких прав.
Водночас, в разі, якщо суд не вбачає підстав для задоволення позову, або вважає, що ефективним способом захисту порушених прав буде інший, відмінний від того, який обрав позивач, він може відмовити в задоволенні такого позову, зазначивши мотиви такої відмови, однак, це не може бути підставою для повернення позовної заяви.
Отже, на думку суду апеляційної інстанції позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, а судом першої інстанції протиправно з формальних підстав позбавлено позивача права на судовий захист шляхом повернення позову.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги представника позивача спростовують висновки, покладені в основу рішення суду першої інстанції, прийнятого з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст рішення виготовлено 28 липня 2020 року.

  Суддя-доповідач:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна

                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев