Ухвала
 
10 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 488/2026/19
провадження № 61-9940ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення та розміру аліментів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів.
 
Позов мотивовано тим, що згідно рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 03 лютого 2017 року з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини сторін - доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 грудня 2015 року і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За даним рішенням 27 лютого 2017 року видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження ВП № 53577535. У зв`язку із тим, що відповідач до червня 2017 року не працював, згідно чинного законодавства розмір аліментів розраховувався із розміру середньої заробітної плати по Миколаївській області. Проте, відповідач звернувся до ДВС із заявою, в якій вказав, що він є самозайнятою особою - адвокатом, та надав копію довідки про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру від 24 травня 2017 року № 1714050700007 та копію податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017 рік, в якій вказав суму оподатковуваного доходу в розмірі 1 250 грн (за рік), та за 2018 рік  в розмірі 4 800 грн (за рік). Таким чином відповідач стверджує, що він отримував в середньому дохід у 2017 році в розмірі 178,57 грн на місяць (1250 грн/7 місяців) та у 2018 році - 400 грн на місяць (4800 грн/12 місяців). Оскільки відповідач задекларував офіційний дохід, державний виконавець, починаючи з червня 2017 року почав нараховувати розмір аліментів, виходячи не з середньої заробітної плати по Миколаївській області, а в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, а саме 400 - 500 грн на місяць за 2017 - 2018 роки, що є недостатнім для забезпечення потреб зростаючої дитини.
 
Посилаючись на викладене, позивач просила змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача ОСОБА_1 на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини від усіх видів доходу, заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, визначивши стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 грн щомісячно, але не менше 1/4 середньої заробітної плати по Миколаївській області станом на момент винесення рішення, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.
 
Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 19 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач, який є адвокатом, не декларував офіційних доходів у 2019 році, у зв`язку з чим станом на день вирішення спору аліменти розраховуються саме у розмірі 1/4 частки середньої заробітної плати по Миколаївській області. Отже, у випадку присудження аліментів у твердій грошовій сумі їх розмір буде менше вказаного розміру. Тобто визначений рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва розмір аліментів відповідає вимогам СК України, а зміна способу їх стягнення буде суперечити інтересам дитини.
 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 червня 2020 року рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 19 листопада 2019 року скасовано, постановлено нове судове рішення, яким позов про зміну способу стягнення та розміру аліментів задоволено. Змінено спосіб стягнення та розмір аліментів, стягнутих зі  ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 03 лютого 2017 року у справі № 488/5058/15-ц. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 в розмірі 3 500 грн щомісячно, починаючи з дати набрання судовим рішенням законної сили  09 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відкликано виконавчий лист про стягнення зі  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданий у справі № 488/5058/15-ц. Вирішено питання судових витрат.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідач є самозайнятою особою, має мінливий характер доходів, які він декларує, визначення аліментів у твердій грошовій сумі буде сприяти правовій визначеності у питанні стягнення аліментів та сприяти покращенню можливостей позивача з утримання дитини.
 
03 липня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 червня 2020 року в зазначеній вище справі.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 1 та пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Предметом спору в цій справі є зміна способу стягнення та розміру аліментів.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.
 
Ціна позову у даній справі станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 х 100 = 210 200).
 
Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також дана справа має виняткове значення для заявника.
 
Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на те, що справа має виняткове значення для заявника не є достатніми для застосування пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
 
Доводи щодо порушення судом апеляційної інстанції, внаслідок ухвалення оскаржуваного рішення, формування єдиної правозастосовчої практики не дають підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки заявником не наведено даних щодо фундаментального значення цього питання.
 
Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
 
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення та розміру аліментів. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді: 	А. І. Грушицький 	
 	  В. С. Висоцька	
 	  І. М. Фаловська