П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  824/209/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Брезіна Т.М.  
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
01 липня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Іваненко Т.В.  Сторчака В. Ю. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до приватного підприємства "МІК+" про стягнення санкцій, 
В С Т А Н О В И В :
В лютому 2020 року Чернівецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду із позовом до приватного підприємства "МІК+" (далі ПП "МІК+") в якому просило стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції в сумі 103393,16 грн. та пеню в сумі 71131,34 грн.   
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до  невірного вирішення справи, подав апеляційну скаргу.
В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що відповідачем не виконано покладений на нього законом обов`язок щодо забезпечення робочих місць для працевлаштування інвалідів.
При цьому, апелянт вказав, що центри зайнятості не працевлаштовують, а тільки у разі згоди роботодавця сприяють укомплектуванню вакантних посад при наявності інформації, що й передбачено у графі 5 розділу 1 звіту форми 3-ПН.  Однак, підприємством не надано інформації  про створення робочих місць для інвалідів, вільних вакансій, які посади та основні вимоги до претендента на вакансію, які не можливо виконати центрам зайнятості. Не зважаючи на вимоги закону, останнє продовжує свідомо ухилятися від виконання нормативу, встановленого чинним законодавством України. 
ПП "МІК+" подало до центру зайнятості тільки звіт за формою №3-ПН, але не вказало потребу в інвалідах та вільні посади для працевлаштування інваліда. 
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Згідно ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ПП "МІК+" зареєстроване як юридична особа та є платником єдиного внеску. 
Відповідно до акту  №24-07/37/71 від 14.11.2019, Управлінням Держпраці у Чернівецькій області в період з 12.11.2019 по 14.11.2019 проведено перевірку щодо дотримання відповідачем вимог законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, встановлено невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів за період з 2016 по 2018 роки.  
23.12.2019 позивачем направлено на адресу Новоселицької районної філії Чернівецького обласного центру зайнятості запит про надання інформації стосовно подання відповідачем звітності з питань працевлаштування інвалідів за формою № 3 ПН протягом 2016-2018 років. 
У відповідь на запит Новоселицька районна філія Чернівецького обласного центру зайнятості листом від 09.01.2020 повідомила позивача, що ПП "МІК+" протягом 2016-20218 років подавало інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН але без зазначення щодо працевлаштування інвалідів.   
23.12.2019 Чернівецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів   направило на адресу відповідача претензію за № 05-154/697, у зв`язку із не виконанням нормативу працевлаштування інвалідів, відповідно до якої останній зобов`язаний був самостійно сплатити протягом 15 діб на рахунок позивача адміністративно-господарські санкції у розмірі 103332,16 грн. та пеню в сумі 21396,95 грн., станом на  23.12.2019. 
Згідно розрахунку адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів та пені з 01.01.2016 за прострочення сплати адміністративно-господарських санкцій та пені ПП"МІК+" станом на 01.01.2019 загальна сума пені за 2016-2018 р.р. склала 71131,34 грн.  
Оскільки відповідачем не було добровільно виконано претензію, позивач звернувся до суду з метою стягнення з нього адміністративно- господарських санкцій та пені.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем вжито всіх необхідних заходів, визначених законом щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, а тому  останнім виконано вимоги Закону № 875 щодо сприяння ефективної реалізації своїх прав особам з інвалідністю.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 18 Закону України  "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" передбачено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань особи з інвалідністю, наявних у неї професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із   ст. 18-1 вказаного Закону  особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний. Рішення про визнання особи з інвалідністю безробітним і взяття її на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.
Частинами  1, 2 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" унормовано, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Крім того, частиною 1 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" врегульовано, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 №129 встановлено, що Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єкта господарювання уповноваженим  органом державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".
За приписами п.4 ч.3 ст.50 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.
Відповідно до п.2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.
Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 затверджено Форму звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", яка подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Наведене свідчить про те, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в ч. 1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».
Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 14.02.2018 у справі № 820/2124/16, від 28.02.2018 у справі №807/612/16, від 26.06.2018 у справі №№806/1368/17, від 11.09.2018 у справі №812/1127/18, від 19.12.2018 у справі №812/1140/18, від 23.07.2019 у справі №820/2204/16, від 31.07.2019 у справі №812/1164/18 та від 19.02.2020.
Як слідує з наявного в матеріалах справи листа Новоселицької районної філії Чернівецького обласного центру зайнятості від 09.01.2020, ПП "МІК+" протягом 2016-20218 років подавало інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН. Вказане свідчить про те, що останнім  вжито залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення правопорушення. 
Колегія суддів вважає необгрунтованими посилання позивача виключно на те, що  інформація про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН подавалася ПП "МІК+" без зазначення щодо працевлаштування інвалідів та звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили що відповідачем не були виконані вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо вжиття заходів для працевлаштування інвалідів, а також, що останній не створив робочих місць для інвалідів, відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій. 
Колегія суддів наголошує і на тому, що Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», окрім іншого визначено, що працевлаштування інвалідів здійснюється  шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства. Однак, у справі відсутні докази на підтвердження фактів звернення інвалідів до ПП "МІК+" з приводу працевлаштування, однак їм відмовлено в прийнятті на роботу, або що непрацевлаштування інвалідів залежали від самого роботодавця.  
З урахуванням викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для притягнення ПП "МІК+" до відповідальності, передбаченої ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в України".
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.   
Керуючись ст.ст. 243, 250, 304, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Іваненко Т.В.    Сторчак В. Ю.