ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 липня 2020 року           справа №200/13906/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання – Тішевського В.В., представника позивача – адвоката – Сніменка О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Азовської митниці Держмитслужби на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року (головуючий суддя І інстанції – Мозговая Н.А.), складене в повному обсязі 09 квітня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області, у справі № 200/13906/19-а за позовом Приватного акціонерного товариства «ВЕСКО» до Донецької митниці ДФС України, Азовської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -            

                                                           ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2019 року, Приватне акціонерне товариство «ВЕСКО», звернулось до суду із позовом Донецької митниці ДФС України, Азовської митниці Держмитслужби про:
- визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA700010/2019/00052 від 04 липня 2019 року;
- визнання протиправною та скасування рішення Донецької митниці ДФС України про коригування митної вартості товарів № UA700000/2019/000051/2 від 04 липня 2019 року (а.с. 3-9 т.1).
Рішенням Донецького окружного  адміністративного  суду від 30 березня 2020 року  у справі № 200/13906/19-а адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано картку відмови Донецької митниці Державної фіскальної служби України в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA700010/2019/00052  від 04 липня 2019 року. Визнано протиправним та скасовано рішення Донецької митниці Державної фіскальної служби України (код ЄДРПОУ 39496499, місцезнаходження: Донецька область, м.Маріуполь, пр.Луніна,1) про коригування митної вартості товарів № UA700000/2019/000051/2 від 04 липня 2019 року (а.с. 18-22 т. 2).
Не погодившись із судовим рішенням, Азовська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначено, що при з`ясуванні фактичних обставин судом поверхово досліджені наявні докази та обставини виникнення спірних правовідносин, які мають значення для розгляду та вирішення спору по суті.
Апелянтом зазначено, що під час митного оформлення митницею встановлено факт ненадання декларантом позивача необхідних для цього документів, наявність яких передбачена контрактом, за яким здійснювався імпорт товарів (  сертифікату якості та сертифікату про походження товару),а також специфікації №9 від  29 березня 2018 року яка не була зазначена в графі 44, однак  була зазначена в графі 44  додаткова угода до зазначеної специфікації  від 22.06.2016 року.
Крім того, частина наданих документів містила розбіжності - умови постачання згідно зі специфікацією та інвойсом відрізнялися містом призначення; кількість днів відстрочення оплати за цими документами також не співпадали. 
Донецька митниця у порядку, передбаченому ст. 53 Митного кодексу України запропонувала декларанту надати документи, які могли б підтвердити заявлену митну вартість товарів. Надана додаткова угода, яка змінює умови постачання товарів не може бути прийнята до уваги, оскільки складена після дати фактичного надходження товару. Інші витребувані документи до митного оформлення не були надані, зокрема, сертифікати якості, пояснень щодо розбіжностей декларант не надав.
Зазначає, що у органу доходів і зборів не було достатньо інформації для застосування основного та другорядних методів визначення митної вартості, тому із застосуванням резервного методу та даних щодо митного оформлення ідентичних товарів відповідно до статті 64 Митного кодексу України самостійно визначив митну вартість спірних товарів. 
У зв`язку з цим орган доходів і зборів прийняв рішення про коригування митної вартості та склав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (а.с. 28-33 т.2).
Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін,  з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Приватне акціонерне товариство “Веско” є суб`єктом підприємницької діяльності - юридичною особою, код ЄДРПОУ 00282049.
22 червня 2016 року  між позивачем (покупець) та компанією “Climat Sp.z o.o.” (продавець, резидент Республіки Польща) укладений контракт №525 (надалі - Контракт), згідно з яким продавець мав поставити запчастини на умовах, що передбачені цим контрактом та специфікацію до нього.
Пунктом 2.2. цього Контракту було визначено, що валютою ціни та платежів за ним є долар (без зазначення країни).
Згідно з п. 4.2 Контракту товар за ним постачається на умовах, визначених у специфікаціях у відповідності до Інкотермс у редакції 2010 року  (а.с.10-11 т.1).
28 березня 2018 року сторони за вказаним вище Контрактом уклали додаткову угоду № 2 до нього, якою змінили п.2.2 Контракту та визначили валютою ціни та платежів - долар та євро (а.с.12 т.1).
17 березня  2019 року позивач та компанія “Climat Sp.z o.o.” уклали додаткову угоду до Контракту, згідно з якою у специфікації №9 від 29 березня 2018 року передбачили умови постачання DAP м. Дружківка (з обов`язковим митним оформленням у митному терміналі м.Краматорськ) (а.с.16 т. 1).
29 травня 2019 року сторони за Контрактом склали специфікацію №11, якою передбачене постачання запасних частин вартістю 31048 євро на умовах постачання DAP митний термінал м.Краматорськ з наступним перевезенням на склад позивача  м. Дружківка (а.с.14 т. 1).
01 липня 2019 року декларантом позивача до органу доходів і зборів була подана електронна митна декларація №UA 700010/2019/004462 (а.с. 120-121 т.1). 
У цій декларації митна вартість товару, що імпортується - “вироби з чорних металів не ковані, не штамповані, не литі механічно оброблені колеса та ролики в асортименті” - запасних частин до гусеничного бульдозера, визначена за основним методом – за ціною договору, та складає 7170 євро (209 385 грн.).
До декларації були додані: контракт № 525 від 22.06.2016 року, додаткова угода Б\н   від 17 березня 2019 року до  специфікації до Контракту від 29 березня 2018 року №9,специфікація  від 29 травня 2019 року №11; пакувальний лист N 499 від 14 червня 2019 року; інвойс № FV/00041/2019/46/EXP від 13 червня 2019 року; декларація про походження товару № FV/00041/2019/46/EXP від 13 червня 2019 року; товаросупровідний документ № 9152007209 від 13 червня 2019 року; свідоцтво контролю якості б/н від 14 червня  2019 року; технічний опис товару від 27 червня 2019 року; копія митної декларації країни відправлення №19PL445010Е0850889 від 18 червня 2019 року.
За результатом опрацювання цих документів митний орган провів консультації з декларантом позивача, який надав додаткові документи для митного оформлення товару. Втім, ці документи не визнані достатніми, внаслідок чого він дійшов висновку про неможливість визначення митної вартості за ціною договору. Зокрема ним встановлено, що декларантом не надано документів згідно з переліком, визначеним у статті 53 МК України, а у додатково наданих документах містяться такі розбіжності та невідповідності:
- специфікацією від 29 травня 2019 року №11 передбачені умови поставки DAP м.Краматорськ, у той час як в інвойсі від 13 червня 2019 року №FV/00041/2019/46/EXP та митній декларації від 01 липня 2019 №UA 700010/2019/004462 заявлені умови постачання DAP м.Дружківка. Надана додаткова угода від 04 липня 2019 року №5 складена після надходження товару в якій ці розбіжності видалені;
- у відповідності до п. 3.1 Контракту оплата за товар здійснюється на умовах, визначених у специфікаціях на окремі партії товару. 
Згідно специфікації № 11 від 29 травня 2019 року умовою оплати є відстрочення 100% до 21 банківського дня від дати постачання товару, тоді як згідно з інвойсом від 13 червня 2019 року № FV/00041/2019/46/EXP передбачене відстрочення платежу на 30 календарних днів з моменту надходження товару на склад покупця.
Згідно п. 4.4. та 4.6 Контракту постачальник зобов`язаний надати сертифікат якості на товар та сертифікат походження товару. Ці документи до митного оформлення не надані.
В графі 44 митної декларації № UA 700010/2019/004462 зазначене доповнення до специфікації №9 від 29 березня 2019 року до Контракту. Реквізити специфікації у графі 44 декларації не зазначені, документи до митного оформлення не надані.
За твердженням митного органу ці розбіжності та невідповідності унеможливлюють здійснення контролю правильності розрахунку митної вартості товару, а саме перевірку числових значень складових митної вартості. 
У зв`язку з цим відповідачем у рішенні про коригування митної вартості товарів №UA700000/2019/00051/2 від 04 липня 2019 року зазначено, що відсутні документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, а використані декларантом відомості не підтверджені документально, у зв`язку з чим орган доходів і зборів визнав неможливим визначення митної вартості за ціною договору щодо товару, який імпортується.
Орган доходів і зборів при прийнятті рішення та визначення митної вартості скористався резервним методом відповідно до статті 64 МК України.   
Джерелом інформації визнана декларація від 27 червня 2019 року №UA 110110/2019/310727, у якій визначена митна вартість товару “Запасні частини для легкових автомобілів - частини гальм” - 6,15 доларів США за кілограм. Виходячи з ваги спірного товару (складові частини шасі гусеничного бульдозера) 1962 кг., його митна вартість за рішенням відповідача-1 №UA700000/2019/00051/2 від 04.07.2019 року склала 315 870,8654 грн.
Згідно з розрахунком митного органу після визначення митної вартості товару зобов`язання з мита збільшилися на 5138,98 грн., з податку на додану вартість - на 21583,74 грн.
За результатами прийняття вказаного рішення про коригування митної вартості посадовою особою відповідача складена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення  від 04 липня 2019 року №UA 700010/2019/00052 (а.с. 30 т.1).
Позивач скористався передбаченим ч.7 ст. 55 МК України правом випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов`язання, у зв`язку з чим подав митну декларацію від 05 липня 2019 року UA 700010/2019/004609 (а.с. 29 т. 1).
Спірним питанням у справі, є правомірність прийняття митним органом картки відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів та рішення про коригування митної вартості.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів, що подані позивачем для визначення митної вартості товару документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. 
Відтак, відсутність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей робить безпідставним витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості з боку митного органу. А прийняті спірне рішення та карта відмови є такими, що підлягають скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.
За унормуванням статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина перша статті 257 Митного кодексу України).          Статтею 49 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 Митного кодексу України).
Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених  частиною шостою статті 54  цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених    частиною третьою статті 53    цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом     доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 
5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному     органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (ч.1, 2 ст. 55 Митного кодексу України).
За приписами частини першої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. 
Застосування другорядного методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим, а  пріоритетним до застосування є саме основний метод. 
Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 Митного кодексу України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. 
Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 Митного кодексу України.
Правилами частини першої статті 58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); 
в) не впливають значною мірою на вартість товару; 
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. 
При цьому основний метод не застосовується у наступних випадках:
а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні;
б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (відповідно до частини другої статті 58 Митного кодексу України). 
Частиною другою статті 54 Митного кодексу України окреслено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Вимогами частини третьої статті 58 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Тобто, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України). 
Забороняється з огляду на частину п`яту статті 53 Митного кодексу України вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Зі змісту статті 53 Митного кодексу України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондує з положенням частини третьої статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Водночас, частиною третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 
7) копію митної декларації країни відправлення; 
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
З огляду на наведене, митним органом можуть бути витребувані додаткові документи: 
1) у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки; 
2) якщо такі документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 
3) якщо такі документи не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
За приписами пункту 2 частини 4 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.
З урахуванням цього, електронні повідомлення, які надсилалися декларантові позивача, а в подальшому – рішення про коригування митної вартості, повинні містити причини неможливості визнання заявленої митної вартості, а надання зазначених у них документів повинно усувати такі причини.
Такого висновку суд дійшов з урахуванням наведених вище норм та положень частин 1, 2 статті 256 МК України, згідно з якими відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. 
У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Відповідно до частини 7 статті 54 МК України у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Тлумачення даних норм у їх системному зв`язку між собою та з положеннями пункту 2 частини 6 статті 54, частини 3 статті 53 МК України дозволяє дійти висновку, що відмова у митному оформленні повинна бути аргументованою невиконанням вимог, що пов`язані саме з тими причинами, у зв`язку з якими органом доходів і зборів були витребувані додаткові документи.
Такий правовий висновок сформульований Верховним Судом у постанові по справі №820/2014/17 (адміністративне провадження №К/9901/448/17) від 12 квітня 2018 року.
Як вбачається з матеріалів справи, першою з причин неможливості визнання заявленої декларантом митної вартості була розбіжність в умовах постачання, зазначених у специфікації від 29 травня 2019 року №11, а також в інвойсі від 13 червня 2019 року №FV/00041/2019/46/EXP та митній декларації від 01 липня 2019 року №UA 700010/2019/004462.
Згідно з правилами Інкотермс 2010 умова DAP (Постачання в пункті (... назва пункту) означає, що продавець виконав своє зобов`язання по постачанню, коли він надав покупцеві товар, продавець не зобов`язаний виконувати митні формальності або сплачувати імпортні мита при ввезенні товару.
З приводу невідповідності місця призначення позивач надав відповідачу додаткову угоду від 04 липня 2019 року №5, якою сторони за Контрактом домовилися викласти п.3 специфікації № 11 у редакції, що передбачає умови поставки DAP м. Дружківка з обов`язковим митним оформленням у митному терміналі м.Краматорськ, що фактично не має протиріч первинній редакції п.3 специфікації № 11 , в якій передбачались умови поставки (митному терміналі м.Краматорськ) після митного проходження обов`язковість поставки на склад позивача ПАТ « Веско»  м. Дружківка протягом одного календарного дня. Отже зазначені доповнення не є новими умовами поставки, а тільки уточнюють відповідний рух товару до покупця( а.с. 13-14 т.1), що не впливає на числові складові митної вартості товару.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України “Про міжнародне приватне право” зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з п. 8.5. Контракту при вирішенні питань, які виникають в ході його виконання, застосовується матеріальне право України.
Частиною 1 статті 653 ЦК України визначено, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. За приписами ч.2, 3 статті 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
З урахуванням наведеного, на момент прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості умови постачання товару до покупця за специфікацією №11 до Контракту не мали розбіжностей та відповідали наведеним у митній декларації - DAP м. Дружківка.
При цьому, відповідач був обізнаний про усунення вказаних розбіжностей (додаткова угода надана до декларації), відтак, він мав врахувати її зміст та не міг посилатися на продовження існування розбіжностей в умовах постачання товару.
Заперечення відповідачів щодо неможливості врахування наведеної вище додаткової угоди через її надання після надходження товару не приймаються судом до уваги, оскільки не ґрунтуються на положеннях законодавства, оскільки останнє не передбачає обмежень щодо дати складання документів, які можуть надаватися декларантом на підтвердження заявленої ним митної вартості з метою усунення сумнівів органу доходів і зборів у її відповідності вартості за договором. 
Другою розбіжністю, яка за твердженням відповідача викликає сумнів у дійсності заявленої декларантом митної вартості товару, є розбіжності у кількості днів відстрочення платежу, які зазначені у наданих до митного оформлення документах (21 день згідно специфікації № 11 від 29 травня 2019 року  та 30 днів згідно інвойсу від 13 червня 2019 року №FV/00041/2019/46/EX).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що інвойс не створює правових наслідків для сторін Контракту, а тому його не можна співставити зі специфікацією за цим критерієм. Таке виключає можливість існування розбіжностей щодо умов оплати спірного товару між специфікацією та інвойсом.
Більш того, відповідачами не доведено існування розбіжностей між вказаними вище специфікацією та інвойсом з урахуванням різних одиниць обчислення термінів відстрочення (банківський день за специфікацією та календарний день за інвойсом), що також не впливає на визначення  числових складових митної вартості товару.
Крім наведених двох підстав, відповідач визначив неможливим визнання митної вартості товару за відсутності сертифікату якості на товар та сертифікату походження товару.
Обов`язковість їх надання покупцеві передбачена п. 4.4. та 4.6 Контракту № 525 від 22.06.2016 року.
З цього приводу суд враховує приписи ч. 2 ст. 53 МК України, яка містить перелік документів, що можуть підтверджувати митну вартість товарів. Серед цих документів відсутні сертифікат якості на товар або сертифікат походження товару.
Більш того, вони відсутні у визначеному частиною 3 тієї самої статті переліку документів, які органи доходів і зборів мають право вимагати від декларанта з метою підтвердження митної вартості товарів.
З урахуванням наведеного, відсутність сертифікату якості на товар або сертифікату походження товару також не впливають на можливість визначення числових складових вартості товару та його митної вартості.
На користь цього висновку свідчить також те, що згідно з ч.1 ст. 43 МК України сертифікат про походження товару належить до документів, що підтверджують країну походження товару.
Країна походження товару за приписами ч.1 ст. 36 МК України визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. 
Отже, положення МК України визначають інше призначення сертифікату про походження товару, ніж підтвердження митної вартості товарів.
Окрім того, до митного органу було надано свідоцтво  контролю якості товару з зазначенням держави виробника Китай ( а.с.22)
Останньою підставою для витребування відповідачем у декларанта додаткових документів та застосування наслідків їх ненадання у вигляді відмови у митному оформленні товару, визначена ненадання специфікації № 9 від 29 березня 2019 року до Контракту. Доповнення до неї зазначені в графі 44 митної декларації від 01 липня 2019 року № UA 700010/2019/004462, однак самого документа до митного оформлення надано не було.
Специфікації, як додатки до договорів, належать до документів, якими відповідно до ч.2 ст.53 МК України підтверджується митна вартість товарів. До митної декларації декларантом позивача була додана специфікація №11 від 29 травня 2019 року за якою фактично поставлявся товар за митною декларацією від 01 липня 2019 року № UA 700010/2019/004462.
Співставлення зазначених у цій специфікації найменувань, кількості та вартості товарів свідчить, що вони відповідають найменуванням, кількості та вартості товарів, що імпортувалися згідно з митною декларацією № UA700010/2019/004462: загальна кількість та вартість різних найменувань товарів за вказаною специфікацією складає 46 одиниць на суму 31048 євро (без ПДВ), за спірною митною декларацію постачалася частина з них - 20 одиниць на суму 7170 євро (без ПДВ).
Надана разом з митною декларацією додаткова угода до Контракту від 17 березня 2019 року визначала, що у специфікації №9 від 29 березня 2018 року умовами постачання товарів є DAP м.Дружківка (з обов`язковим митним оформленням у митному терміналі м.Краматорськ), тобто зазначене питання вже судом апеляційної інстанції аналізувалось.
Відповідач не навів обгрунтування свого твердження про можливий вплив специфікації №9 від 29 березня 2018 року на вартість товарів, що постачаються за специфікацією №11 від 29 травня 2019 року.
При цьому, частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Декларація та додані до неї документи не містять розбіжностей щодо специфікацій, згідно з якими постачається товар. 
Вони також не містять ознак підробки, у них наявні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомості щодо ціни, що підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.  
Таким чином, ненадання специфікації №9 від 29 березня 2018 року до митного оформлення не може бути визнана судом достатньою підставою для витребування у позивача додаткових документів та подальшого коригування митної вартості відповідачем.
Як вже зазначалося, зі змісту п.2 ч.5 ст. 54, ч.3 ст. 53 МК України слідує, що орган доходів і зборів має право письмово запитувати від декларанта додаткові документи та відомості, якщо це обумовлено метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів.
Зокрема, необхідністю підтвердження відомостей, які викликають сумнів через наявність у наданих декларантом документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності числових значень складових митної вартості товарів, чи даних щодо ціни товару.
При цьому перелік витребуваних документів має бути складений таким чином, щоб їх надання декларантом забезпечувало можливість митного оформлення товарів, тобто усувало причини сумнівів органу доходів і зборів у дійсності митної вартості товару.
Цей висновок зроблений судом з урахуванням положень ч. 2 ст. 256 МК України та правових висновків, викладених у Верховного Суду у постанові по справі № 820/2014/17 (адміністративне провадження №К/9901/448/17) від 12 квітня 2018 року.
Судом встановлено, що перелік витребуваних відповідачем документів містив у тому числі: договір із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору.
Спірне рішення та картка відмови не розкривають зв`язку між цими документами та встановленими відповідачем недоліками у доданих до декларації документах.
Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що жодна із вказаних у рішенні про коригування митної вартості товарів №UA700000/2019/00051/2 від 04 липня 2019 року  підстав не відповідає випадкам, визначеним у частині шостій статті 54 МК України, які надають митному органу право здійснити коригування митної вартості товарів.
Статтею 77 КАС України встановлено, що  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, рішення про коригування митної вартості товарів  та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення правомірно скасовані судом першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
За змістом статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку,  що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року необхідно залишити без змін.
Керуючись ст. 283, 310, 315, 316, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -               
                                    
                                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Азовської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду 30 березня 2020 року по справі № 200/13906/19-а – залишити без змін.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 01 липня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.
Повне судове рішення буде складено 06 липня 2020 року.

Судді                                                                                                   Т.Г. Арабей 
                                                                                                      І.В. Геращенко
                                                                                                        Г.М. Міронова