ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 серпня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/1382/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Юрко І.В. (доповідач), суддів:  Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року в адміністративній справі №160/1382/20 (головуючий суддя першої інстанції Луніна О.С.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ ТРЕЙД» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,-

В С Т А Н О В И В: 
Позивач 04.02.2020 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA110000/2019/400073/2 від 11.09.2019 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність рішення митного органу, оскільки коригування відбулося безпідставно, подані до митного оформлення документи не містили жодних розбіжностей у числових значеннях складової митної вартості товару та повністю підтверджують заявлену вартість ввезеного товару.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2020 року відповідача -  Дніпропетровську митницю ДФС замінено його правонаступником -  Дніпровською митницею Держмитслужби.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Визнано протиправним та скасовано рішення № UA110000/2019/400073/2 від 11.09.2019 про коригування митної вартості товарів.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що за результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості товару, а тому митним органом правомірно здійснено коригування митної вартості товару.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Представники сторін в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи в письмовому провадженні.
Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.          
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
          Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне. 

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 вересня 2017 року між ТОВ «АМТ ТРЕЙД» та фірмою JIANGSU CHANFA AGRICULTURAL EQUIPMENT CO., LTD.м укладено контракт № СF/8, за умовами якого продавець продає, а покупець купує «товар», в асортименті, кількості, та за цінами, вказаними в специфікаціях (додатках), які є невід`ємною частиною даного контракту.
09.09.2019 року ТОВ «АМТ ТРЕЙД» задекларувало до митного поста «Правобережний» Дніпропетровської митниці запасні частини на загальну суму 7966,83 дол. США.
В той же день з метою митного оформлення товару позивачем до митного органу подано вантажну митну декларацію № UA110180/2019/415134 та документи для підтвердження митної вартості товару згідно із графою 44: зовнішньоекономічний контракт № СF/8 від 01.06.2017 року; специфікація № СF2018-10/1 від 04.02.2019 року до контракту; інвойс № СF2018-10 від 08.07.2019 року; пакувальний лист від 08.07.2019 року; технічний опис товарів; сертифікат країни походження товарів № G19321605870008 від 15.07.2019 року; коносамент; декларація про походження товару; відомість вагонів; залізнична накладна для внутрішнього сполучення №42480129, №42480137; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконання договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги; документ, що підтверджує вартість перевезення №2008/ІТ/2019, акт виконаних робіт №18 від 26.08.2019 року, заявка на перевезення №18 від 08.07.2019 року; розрахунок транспортних послуг від 26.08.2019 року; договір (контракт) про перевезення №328/2-К від 14.12.2018 року; додаткова угода №1 до договору (контракту) про перевезення від 15.02.2019 року.
За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до вантажної митної декларації, митний орган направив ТОВ «АМТ ТРЕЙД» повідомлення, оскільки дійшов висновку, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, містять розбіжності та не містять повних відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підтягає сплаті за оцінювані товари.
ТОВ «АМТ ТРЕЙД» на вимогу митного органу листом від 10.09.2019 року №399 надано додаткові документи, а саме: комерційну пропозицію від підприємства-виробника та прайс-лист виробника від 25.03.2019 року, лист компанії-експедитора від 10.09.2019 року, роздруківку з інтернет сайту щодо дати надходження контейнерів у порт призначення, та пояснення про неможливість надання інших документів.
За результатами розгляду додатково наданих декларантом документів митним органом 11.09.2019 року прийнято рішення № UA110000/2019/400073/2, яким здійснено коригування заявленої декларантом митної вартості товарів.
Різниця митних платежів (ПДВ) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої митницею склала 16319,30 грн..
ТОВ «АМТ ТРЕЙД», вважаючи таке рішення необґрунтованим, оскаржило його до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не мав достатніх обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості декларантом за ціною контракту. Суд виходив з того, що під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. Вказане, на думку суду, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відносини, що виникають при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, регулюються нормами  Митного кодексу України  та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи.
Згідно з частиною 1  статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до частини 1  статті 248 МК України  оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина 1  статті 257 МК України).
Відповідно до частини 6  статті 257 МК України  умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
За положеннями  статті 49 МК України  митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частинами 1, 2  статті 51 МК України  передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього  Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до  глави 9 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1  статті 52 МК України  заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому  розділом VIII цього Кодексу  та цією главою.
Частиною 4  статті 58 МК України  визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5  статті 58 МК України).
За змістом частини 2  статті 52 МК України  декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Стаття 53 МК України  визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1  статті 53 МК України).
Згідно з частиною 2  статті 53 МК України  документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій  статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу вимог частини 5  статті 53 МК України  забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин 1 та 2  статті 53 МК України  слідує, що  Митним кодексом України  передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. У зв`язку з чим саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
В ході перевірки правильності визначення митної вартості товарів, Дніпропетровська митниця ДФС дійшла висновку про неможливість застосування методу за ціною договору, оскільки в ході перевірки правильності визначення митної вартості товару виявлені невідповідності та розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару, ціни, що фактично сплачена.
Згідно з оскаржуваним рішенням про коригування митної вартості товару митним органом встановлено наступні розбіжності:
- відповідно до п. 2.2 контракту якість товару має відповідати міжнародним стандартам, технічним умовам заводу виробника. Документи щодо підтвердження якості товару до митного контролю не надано;
- відповідно до штампу Одеської митниці ДФС на коносаменті від 15.07.2019 року №583211327 вантаж прибув у порт призначення 02.09.2019 року, однак рахунок на ТЕО №206/3 та акт виконаних робіт №18 надані 26.08.2019 року, тобто передчасно, ще до прибуття товару у порт призначення, що може свідчити про невключення до ціни товару усіх складових, передбачених ч.10  ст.58 МКУ;
- в акті виконаних робіт №18 від 26.08.2019 року вказано, що вантажем є «трактора», що не відповідає вантажу, заявленому в ЕМД від 09.09.2019 року № UA110180/2019/415134.
Проте, суд вважає необґрунтованими вказані вище висновки митного органу з огляду на наступне.
Стосовно ненадання документів, що підтверджують якість товару, то виключний перелік документів, які є обов`язковими для підтвердження митної вартості товару, визначений статтею 53 МК України, не містить документів щодо якості товарів.
Такий правова позиція викладена і Верховним Судом в постанові від 16.11.19 року у справі №813/1012/17.
Щодо прайс-листа, як підстави для коригування митної вартості товарів, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною 3  статті 53 МК України  до переліку додаткових документів віднесено каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.
Прейскурант (прайс-лист)  це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, який на практиці частіше використовуються для зазначення цін на перелік послуг.
Каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару.
Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності  виробника товару вказаної вище документації, чи вимог до її складання чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено.
Щодо передчасності рахунку на ТЕО №206/3 та акту виконаних робіт №18, які складено 26.08.2019 року, такі висновки митного органу спростовуються наявними у справі доказами.
Так, судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що зазначені у супровідних документах контейнери прибули у порт «Південний» 26.08.2019 року, штамп Одеської митниці на коносаменті, накладних свідчить про вивезення контейнерів з порту до міста Дніпро (станція Нижньодніпровськ-Пристань), тобто рахунок та акт виконаних робіт оформлені в день завершення морського перевезення та в день вивантаження контейнерів у порту призначення.
Стосовно зазначення в акті виконаних робіт №18 від 26.08.2019 року вантаж «запасні частини» підтверджено усіма наданими до митного оформлення документами: специфікацією, інвойсом, коносаментом, довідкою№ 392 від 26.08.2019 року, згідно з якою, партія товару, поставлена відповідно до цих документів складається з товарів: трактори та запасні частини. Основний товар  - трактори оформлені за іншою митною декларацією.
Крім того, компанія-експедитор своїм листом від 10.09.2019 року підтвердила, що в акті виконаних робіт разом з тракторами помилково не зазначила у графі «вид вантажу» вантаж  - запасні частини. Інші надані до митного оформлення документи (коносамент, специфікація, інвойс, пакувальний лист) підтверджують факт помилки в акті.
Вказаніи обставини апелянтом не спростовано.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем при здійсненні митного оформлення товару було надано всі необхідні та достатні документи, що дають можливість визначити всі складові митної вартості товару, та містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, з чим погоджується колегія суддів.
Як зазначалось вище, митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені  статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Неподання декларантом інших запитуваних митницею документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Вказана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 року в адміністративній справі № 803/667/17.

Крім того, митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору. Відтак, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Таким чином, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що спірне рішення митного органу є необґрунтованим, висновки відповідача базуються на припущеннях, без об`єктивної та перевіреної інформації.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність прийняття рішення про коригування митної вартості товару № UA110000/2019/400073/2 від 11.09.2019 року.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року в адміністративній справі №160/1382/20 залишити без задоволення.
Рішення рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року в адміністративній справі №160/1382/20 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з цієї ж дати.

   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак