ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2410/19  Номер провадження 22-ц/814/1567/20	Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С. В.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Абрамов П.С.,
Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І., 
За участю секретаря судового засідання: Зеленської О.І.,
Позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Сліпченка Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора відділу державної реєстрації при виконавчому комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області Павленка Богдана Миколайовича про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження на нерухоме майно і визнання права власності на нежитлове приміщення
за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Комлєва Сергія Валерійовича на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2020 року про забезпечення позову, постановлену без участі учасників справи під головуванням судді Андрущенко-Луценко С.В.,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Державного реєстратора відділу державної реєстрації при виконавчому комітеті Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області Павленка Богдана Миколайовича про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно та визнання права власності на нежитлове приміщення.
У позовній заяві, уточнивши 26 березня 2020 року позовні вимоги, ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39534935 від 06 лютого 2018 року 13:27:04 державного реєстратора Павленко Богдана Миколайовича щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення, їдальня, загальною площею 820 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , та визнати речове право власності на нежитлове приміщення, їдальню, загальною площею 820 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 звернувся з заявою про забезпечення своїх позовних вимог, у якій просив накласти арешт на нежитлове приміщення, їдальня, загальною площею 820 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення.

Подану заяву вмотивовував тим, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно може призвести до його повторного відчуження, що унеможливить виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення прав (інтересів) позивача, за захистом яких він звернувся.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
З метою забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора відділу державної реєстрації при виконавчому комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області Павленка Богдана Миколайовича про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження на нерухоме майно і визнання права власності на нежитлове приміщення, накладено арешт на нежитлове приміщення, їдальню, загальною площею 820 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .

З даною ухвалою не погодилася відповідач  ОСОБА_2  та в особі свого представника адвоката Комлєва С.В. та подала на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Апелянт вважає таке рішення суду необґрунтованим, вказуючи на те, що уточнена позовна заява подана з порушенням норм процесуального права, не оплачена судовим збором.
Вказує на не співмірність заходів забезпечення позову та тимчасове позбавлення власника майна права на вільне розпорядження ним.
Окрім цього, вказує на недоведеність позивачем існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення. 
Вважає обов`язковим необхідність застосування судом зустрічного забезпечення, з метою недопущення порушення прав відповідача.

ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін..

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та Державного реєстратора Павленко Б.М., у якому просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39534935 від 06 лютого 2018 року 13:27:04 державного реєстратора Павленко Богдана Миколайовича щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення, їдальня, загальною площею 820 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , та визнати речове право власності на нежитлове приміщення, їдальню, загальною площею 820 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

Задовольняючи заяву про забезпечення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами необхідності накладення арешту на спірне майно, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в цій справі, внаслідок ймовірного відчуження нерухомого майна відповідачем ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання обґрунтованості такого висновку місцевого суду, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно роз?яснень, що містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.
Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Позивач просив суд забезпечити заявлені ним позовні вимоги шляхом накладення арешту на спірне майно.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
(Постанова ВП ВС від 12 лютого 2020 року в справі №381/4019/18.)
Тобто, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Оскільки, з аналізу предмета позовних вимог вбачається, що скасування державної реєстрації права власності за відповідачем на спірний об`єкт нерухомого майна, передбачає його повернення у власність позивача ОСОБА_1 , який виступав майновим поручителем перед іпотекодержателем ПАТ «Банк Форум», який відступив право вимоги ОСОБА_2 , спосіб забезпечення позовних вимог є співмірними.

З урахуванням цього, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позовних вимог. 

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду та не вказують на їх невідповідність обставинам справи, виходячи з наступного.
Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Окрім цього, питання відповідності заяви про уточнення позовних вимог з підстав неоплати її судовим збором, не перешкоджає розгляду заяви про забезпечення позовних вимог, оскільки воно може бути застосоване і до подачі позову.
Доводи апеляційної скарги щодо допущених місцевим судом процесуальних порушень при прийнятті до провадження позову та уточнених позовних вимог ( п. 4- 28 апеляційної скарги) не впливає на вирішення судом питання щодо забезпечення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2020 року про забезпечення позову.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсації не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 374 ч. 1 п.1, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

        Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Комлєва Сергія Валерійовича - залишити без задоволення.
Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2020 року про забезпечення позову- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 02 липня 2020 року.

Головуючий суддя :                                        П.С. Абрамов

Судді:                                                         С.М. Бондаревська

                                                               Л.І. Пилипчук