ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4355/20 Справа № 185/8420/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов  В. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
         головуючого судді Єлізаренко І.А.,
         суддів   Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,
         за участю секретаря Черкас Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства “Укрзалізниця” в особі регіональної філії “Донецька залізниця” про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплат сум, - 
В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ “Укрзалізниця” в особі регіональної філії “Донецька залізниця” про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплат сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач  посилався на те, що з 02 серпня 2007 року був прийнятий на роботу інженером 2 категорії колійної машинної станції № 7 ДП “Донецька залізниця”, а 16 листопада 2015 року був переведений на посаду інженера 1 категорії відділу земельних ресурсів служби з управління майновими і земельними ресурсами Управління ДП “Донецька залізниця”. 09 серпня 2016 року він був переведений до структурного підрозділу “Донецька дирекція залізничних перевезень” регіональної філії “Донецька залізниця” ПАТ “Укрзалізниця” начальником сектору земельних ресурсів відділу майнових та земельних ресурсів. На підставі наказу № 96/ДН-ос від 31 березня 2017 року він був звільнений на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Згідно із розрахунковими листами структурного підрозділу “Донецька дирекція залізничних перевезень” регіональної філії “Донецька залізниця” ПАТ “Укрзалізниця” станом на 03 квітня 2017 року підприємство має перед ним заборгованість по заробітній платі у сумі 6077 грн. 72 коп. На день отримання 03 квітня 2017 року трудової книжки заробітна плата йому виплачена не була, а отже в силу ст. 117 КЗпП України він має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Позивач просив суд стягнути із відповідача на свою користь заборгованість із невиплаченої заробітної плати у сумі 6077 грн. 72 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку у сумі 28168 грн. 57 коп.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ “Укрзалізниця” в особі регіональної філії “Донецька залізниця” про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплат сум було відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ПАТ “Українська залізниця” на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 4480 грн. 29 коп., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
ПАТ «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (пункт 1). Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту».
Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» визначені правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - товариство).
Згідно зі статтею 2 вказаного Закону утворення товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до частини шостої статті 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»» (далі - Постанова), прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі ДП «Донецька залізниця» згідно з додатком № 1.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи  з 02 серпня 2007 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу інженером 2 категорії колійної машинної станції № 7 ДП “Донецька залізниця”, а 16 листопада 2015 року був переведений на посаду інженера 1 категорії відділу земельних ресурсів служби з управління майновими і земельними ресурсами Управління ДП “Донецька залізниця”. У подальшому, 09 серпня 2016 року, він був переведений до структурного підрозділу “Донецька дирекція залізничних перевезень” регіональної філії “Донецька залізниця” ПАТ “Укрзалізниця” начальником сектору земельних ресурсів відділу майнових та земельних ресурсів (а.с. 4-6). 
Наказом № 96/ДН-ос від 31 березня 2017 року позивач був звільнений на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін 03 квітня 2017 року(а.с.6) .
Позивачу за першу половину березня 2017 року була нарахована заробітна плата у розмірі 1597,43 грн., яка була виплачена ОСОБА_1 26 липня 2017 року, що підтверджується копією відомості та листом структурного підрозділу “Донецька дирекція залізничних перевезень” регіональної філії “Донецька залізниця”  ПАТ “Укрзалізниця” від 09 лютого 2018 року (а.с.31). 
Факт отримання вказаних коштів позивачем не заперечується.
Згідно листа структурного підрозділу “Донецька дирекція залізничних перевезень” регіональної філії “Донецька залізниця” ПАТ “Укрзалізниця” від 09 лютого 2018 року з 16 березня 2017 року до Донецької дирекції не надходили документи від підприємства, де працює позивач, для нарахування заробітної плати. 
У зв`язку з відсутністю первинної документації на підконтрольній території структурний підрозділ не має можливості перевірити, підтвердити, спростувати та надати наступні документи: довідку про середню заробітну плату, довідку про графік роботи за період з березня 2017 року по квітень 2017 року (а.с. 32).
Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач просив суд стягнути із відповідача на свою користь заборгованість із невиплаченої заробітної плати за період березень-квітень 2017 року у сумі 6077 грн. 72 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку у сумі 28168 грн. 57 коп.
Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно зі статтями 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.
Обов`язок по виплаті заробітної плати робітнику несе роботодавець.
Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та № 252-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Донецьк Донецької області визнано тимчасово окупованою територією України.
Унеможливлення виконання ПАТ «Українська залізниця» обов`язків передбачених законодавством України про працю, а саме: статей 47, 83, 115 і 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є ПАТ «Українська залізниця».
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2020 року (справа № 265/2413/18).
Отже, у трудових правовідносинах, що виникли між позивачем та відповідачем, з березня 2017 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин, був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача  ОСОБА_1 .
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на свою користь 4480 грн. 29 коп., як різниці між виплаченою йому заробітною платою за першу половину березня 2017 року у розмірі 1597,43 грн. та 6077 грн. 72 коп., нарахованими за березень-квітень 2017 року, однак, суду не надано жодних доказів на підтвердження дійсного нарахування позивачу заробітної плати за період березень- квітень 2017 року у розмірі 6077 грн. 72 коп. 
Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.ст.  367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, - 

                                               П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2019 року  – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя

Судді