Постанова
Іменем України
15 липня 2020 року
м. Київ
справа № 711/14075/14-ц
провадження № 61-48075св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
за первісним позовом
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Черкаської міської ради, Черкаський міськрайонний відділ управління Державної служби надзвичайних ситуацій України в Черкаській області, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, 
за зустрічним  позовом
позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,
відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Черкаської міської ради, Черкаський міськрайонний відділ управління Державної служби надзвичайних ситуацій України в Черкаській області, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у складі судді Казидуб О. Г. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 07 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Бородійчука В. Г., Василенко Л. І., Фетісової Т. Л.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки майна із спільної часткової власності та визнання права власності. 
Позов обґрунтований тим, що згідно з договором купівлі-продажу від 29 квітня 2011 року вона придбала частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка становить 17/25 ідеальних часток, державна реєстрація права власності на залишок нерухомого майна не проведена.
Співвласником інших часток є відповідач ОСОБА_2 , якій належить 8/25 часток цього житлового будинку. Земельні ділянки поділені між співвласниками домоволодіння на АДРЕСА_1 та приватизовані. 
Попереднім власником отримано державний акт з кадастровим номером на земельну ділянку площею 500 кв. м.
ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу отримала свідоцтво на право власності на земельну ділянку. Для проведення реконструкції своєї частини домоволодіння, дотримавши вимоги законодавства вона отримала від співвласника дозвіл на реконструкцію своєї частини житлового будинку під офісне приміщення, який був завірений нотаріально.
ОСОБА_1 провела будівельні роботи з реконструкції та будівництва нежитлових приміщень та отримала декларації про готовність об`єктів до експлуатації. 
Для державної реєстрації права власності на майно та отримання свідоцтва на право власності необхідна письмова згода співвласників та заяви про розрахунок часток у спільній частковій власності у зв`язку з збільшенням площі та вартості її майна в результаті реконструкції та будівництва. Проте ОСОБА_2 відмовила у наданні такої заяви.
З урахуванням зміни предмету позову просила припинити право спільної часткової власності на нерухоме майно на АДРЕСА_1 та виділити в натурі її частку майна, яка складається з таких приміщень: будівля з офісно-торгівельними приміщеннями з підвалом і надбудовою літ. «А-3»; офісні приміщення з підвалом літ.   «Г-2»; ворота № 1, 7; огорожа № 2, 8; замощення.
У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Черкаської міської ради, Черкаський міськрайонний відділ управління Державної служби надзвичайних ситуацій України в Черкаській області, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, про знесення самочинно збудованого нерухомого майна.
Зустрічний позов обґрунтований тим, що однією з позовних вимог позивача ОСОБА_1 є визнання за нею права власності на розташовані за адресою АДРЕСА_1 , будівлі з офісно - торговими приміщеннями, з підвалом, та надбудовою літ. «А-3»; офісні приміщення з підвалом літ. «Г-2»; Ці будівлі є самочинним будівництвом, побудовані з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Під час будівництва ОСОБА_1 порушила санітарно-будівельні, протипожежні, та інші вимоги і правила. 
ОСОБА_2 надала дозвіл на реконструкцію та добудову офісного приміщення розміром 23 м х 7, 7 м, тобто надала дозвіл на реконструкцію та добудову офісного приміщення розміром 177, 1 кв. м.
Проведеною добудовою ОСОБА_1 порушила принцип добросусідства.
Просила суд знести самочинно збудоване таке нерухоме майно: будівля з офісно-торговими приміщеннями, з підвалом та надбудовою літ. «А-3»; офісні приміщення з підвалом літ. «Г-2», судові витрати у справі покласти на ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішень суду першої інстанції 
Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2015 року позов    ОСОБА_1 до    ОСОБА_2 про виділення в натурі частки майна із спільної часткової власності та визнання права власності задоволено частково. Припинено між  ОСОБА_1 та    ОСОБА_2 право спільної часткової власності на нерухоме майно на          АДРЕСА_1 . Виділено в натурі та визнано за  ОСОБА_1 право власності на майно, що складається з таких приміщень: будівля з офісносно - торгівельними приміщеннями з підвалом та надбудовою літ. «А-3», офісні приміщення з підвалом літ. «Г-2»; ворота № 1, 7; огорожа № 2, 8; замощення. Стягнено з ОСОБА_2 на користь    ОСОБА_1 судовий збір 3 654,00 грн,в іншій частині позову відмовлено.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 червня 2015 року заяву    ОСОБА_2 задоволено, заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2015 року у справі за позовом    ОСОБА_1 до    ОСОБА_2 про виділення в натурі частки майна із спільної часткової власності та визнання права власності скасовано, справу призначено до судового розгляду.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2017 року в первісному позові ОСОБА_1 відмовлено, в зустрічному позові ОСОБА_2 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наявність дозвільних документів на будівництво та прийняття в експлуатацію будівлі з офісно - торгівельними приміщеннями на АДРЕСА_1 не відповідає згоді співвласника житлового будинку ОСОБА_2 , містобудівним умовам і обмеженням забудови земельної ділянки, наданих рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 30 квітня 2014 року № 463 та порушує права ОСОБА_2 , тому позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.
Оскільки будівля з офісно - торгівельними приміщеннями з підвалом та надбудовою літ. «А-3» та будівля з офісними приміщеннями та підвалом літ. «Г-2» на АДРЕСА_1 відповідають вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, але площа збудованого приміщення не відповідає проєктній документації та дозвільним документам на будівництво, то не підлягає задоволенню зустрічний позов ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованого нерухомого майна.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 07 листопада 2018 року рішення  Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2017 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що сторони у справі, звертаючись до суду з позовами про захист своїх порушених та оспорюваних прав, не навели суду достатніх аргументів, які могли б слугувати для беззаперечного висновку про необхідність захисту таких прав шляхом ухвалення висновку про задоволення одних вимог та відхилення інших.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
11 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, просила її позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна задовольнити, в іншій частині судові рішення залишити без змін.
Рух справи в суді касаційної інстанції
06 березня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.
У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 13 квітня 2020 року № 1022/0/226-20 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (зі змінами та доповненнями), та рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди неправильно застосували норми матеріального права, а саме до спірних правовідносин не застосували статті 376, 391 ЦК України.
Суд апеляційної інстанції встановив, що належна ОСОБА_2 будівля знаходиться в аварійному стані, причиною цього є самочинне будівництво ОСОБА_1 .
Апеляційний суд не звернув уваги на висновок експертизи, в якому зазначено,                 що «….. було зруйновано покриття даху та кроквяна система даху частини житлового будинку, що належить ОСОБА_2 »
Суди не взяли до уваги, що будівництво є самочинним, а ОСОБА_2 надала згоду лише на реконструкцію та добудову офісного приміщення, тобто дозвіл надано на будівництво (реконструкцію та добудову) одного приміщення, розміром 177,1 кв. м, проте   ОСОБА_1 побудовала два приміщення.
Внаслідок будівництва позивача за первісним позовом будівля мала бути єдиним цілим, водночас вона роз`єднана. Як наслідок, внутрішня перегородка житлового будинку, що належить ОСОБА_2 , стала зовнішньою стіною, що не відповідає  вимогам, які встановлені для зовнішніх стін житлових будинків.
Суд першої інстанції, відмовивши в первісному позові ОСОБА_1 , правильно встановив, що будівля з офісно-торгівельними приміщеннями на АДРЕСА_1 не відповідає згоді співвласника житлового будинку ОСОБА_2 , містобудівним умовам і обмеженням забудови земельної ділянки, наданих рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 30 квітня 2014 року № 463.
Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на пункт 1 висновку експертизи, яку він призначив, згідно з яким приміщення побудоване з істотним порушенням державних будівельних норм і правил та на основі проєктної документації, яка не відповідає ДБН, тому будівля є самочинною та порушує права ОСОБА_2 . Внаслідок самочинного будівництва належний ОСОБА_2 на праві власності будинок продовжує руйнуватися. Якщо  не знести самочинне будівництво, то право власності на належну їй частину будинку буде порушено.
Аргументи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.
ОСОБА_2 не довела, що належні ОСОБА_1 будівлі є самочинним будівництвом та порушують її права щодо користування та розпорядження майном.
Відповідно до висновку експерта, конструктивні елементи будівель забезпечують надійність, механічний опір та стійкість досліджуваних будівель, їх безпечну експлуатацію.
Будівництво вважається правомірним, якщо власник чи користувач земельної ділянки одержав у встановленому містобудівельним законодавством порядку дозвіл на будівництво.
Доводи касаційної скарги, що частина будинку ОСОБА_2 знаходиться в аварійному стані в результаті проведеного будівництва, є неправдивими, так як відповідно до договору купівлі - продажу частини будинку в довідці Бюро технічної інвентаризації 2011 року та технічному паспорті від 2007 року зазначено, що ОСОБА_1 придбала залишки будинку (фундаменти) після знесення. 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у грудні 2018 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно з касаційною скаргою ОСОБА_2 фактично оскаржує судові рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованого нерухомого майна, тому Верховний Суд переглядає судові рішення лише в цій частині. 
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги,  відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29 квітня 2011 року  ОСОБА_1 придбала частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка становить 17/25 ідеальних часток.
Відповідно до довідки Комунального підприємства «Черкаського обласного об`єднаного Бюро технічної інвентаризації» від 08 червня 2011 року, будинковолодіння, яке розміщене на АДРЕСА_1 , зареєстроване на праві приватної власності за:  ОСОБА_2 (частка 4/25) на підставі: договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом 15 серпня 2006 року № 6437;  ОСОБА_2 (частка 4/25) на підставі: договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом 18 серпня 2006 року № 6572 примітка: первинна частка 1/2; ОСОБА_3 (частка 17/25) на підставі: договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом 30 листопада 2005 року № 6157 примітка: на підставі договору купівлі - продажу залишку частини житлового будинку з надвірними спорудами від 29 квітня 2011 року № 1011 - залишок частини житлового будинку, яка до знесення дорівнювала 17/25 частини в праві власності на житловий будинок з відповідною частиною н/с, яка зареєстрована за ОСОБА_3 , продано ОСОБА_1 і записано у реєстрову книгу  № 1-501-8.
Земельні ділянки поділені між співвласниками домоволодіння на АДРЕСА_1 та приватизовані.
Попередній власник отримав державний акт на земельну ділянку площею 500 кв. м, кадастровий номер 7110136400-02-002-0085. Позивач на підставі договору купівлі-продажу отримала свідоцтво на право власності на земельну ділянку. Для проведення реконструкції своєї частини домоволодіння позивач відповідно до законодавства, а саме статті 358 ЦК України, отримала від співвласника дозвіл на реконструкцію своєї частини житлового будинку під офісне приміщення, який був завірений нотаріально, заява ОСОБА_2 від 23 травня 2011 року (т. 1, а. с. 10).
Відповідно до рішення Черкаської міської ради від 16 серпня 2011 року про надання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1 , вирішено надати ОСОБА_1 містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки площею 500 кв. м для реконструкції частини житлового будинку під офісно-торгівельні приміщення на АДРЕСА_1 та зобов`язано позивача здійснити заходи щодо зміни функціонального призначення земельної ділянки, що належить на праві власності, в порядку, передбаченому законодавством; отримати вихідні дані на проєктування та замовити в організаціях, що мають на це ліцензію, розроблення проєкту на реконструкцію частини житлового будинку під офісно-торгівельні приміщення на АДРЕСА_1 ; розробити проєкт благоустрою та озеленення території прилеглої земельної ділянки з влаштуванням паркувального майданчика для автотранспорту; укласти договір зі спеціалізованим підприємством на вивіз будівельних відходів; про початок виконання будівельних робіт повідомити інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області (т. 1, а. с. 8).
ОСОБА_1 провела будівельні роботи з реконструкції та будівництва нежитлових приміщень та отримала декларації про готовність об`єктів до експлуатації. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, сьомої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проєкту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.
При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проєкту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.
Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц, провадження № 14-341цс18.
В касаційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що  суд апеляційної інстанції не взяв до уваги висновок судової експертизи, згідно з яким порушено її права.
Щодо порушення права ОСОБА_2 проведеним будівництвом з урахуванням оцінки усіх доказів у справі, а не лише висновку судової експертизи, то суд апеляційної інстанції  зазначив, що  сторони  у справі не навели суду достатніх аргументів, які могли б слугувати для беззаперечного висновку про необхідність захисту  порушених справ шляхом ухвалення висновку про задоволення одних вимог та відхилення інших.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових  зазначено, що судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованими. Якість судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. У викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін, тобто на кожен окремий пункт вимог та на аргументи захисту. Це - важливий запобіжник, оскільки він дає можливість сторонам переконатися у тому, що їхні доводи були досліджені, а отже, суддя взяв їх до уваги (пункти 34, 38).
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилалася на те, що відмовивши у  зустрічному позові суд не врахував, що ОСОБА_1 грубо порушила принцип добросусідства             ( т. 3, а.с. 36-38).
Верховний Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції не виклав мотиви щодо порушення принципу добросусідства, враховуючи посилання ОСОБА_2 на порушені її права проведеним будівництвом. Проте зазначене не вплинуло на висновок суду про відмову в зустрічному позові.
Оцінюючи доводи касаційної скарги, які майже є ідентичними доводам апеляційної скарги,  Верховний Суд зазначає таке.
Обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ухвалою суду від 19 квітня 2017 року призначена судова будівельно-технічна експертиза.
Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 30 липня 2018 року № 452/17-23 будівлі літ. «А-3» та літ. «Г-2» побудовані ОСОБА_1 з істотним порушенням будівельних норм і правил і є самочинно збудованими.
Суд апеляційної інстанції надав оцінку  доказам в їх сукупності.
Згідно з листом Департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради від 03 вересня 2015 року № 4901-2 (т. 1, а. с. 224 ) відповідно до статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови і обмеження є основною складовою вихідних даних для проєктування об`єкта будівництва. Згідно з пунктом 8 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови і обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта. Будівництво об`єкта на АДРЕСА_1 завершено ОСОБА_1 ,  вона отримала декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 03 липня 2014 року.
Крім того, зазначено, що відхилень (неточностей) в містобудівних умовах і обмеженнях забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1 , наданих рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 30 квітня 2014 року № 463, не існує, зареєстрована в управлінні державної архітектурно-будівельної інспекції декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 03 липня 2014 року свідчить про відповідність об`єкта проєктній документації та вихідним даним.
Суд першої інстанції встановив, що площа забудови будівлі з офісно-торгівельними приміщеннями з підвалом та надбудовою літ. «А-3» та будівлі з офісними приміщеннями та підвалом літ. «Г-2», яка складає 178, 8 кв. м, на 1, 7 кв. м більша, ніж площа забудови офісного приміщення з розмірами 23x7, 7 м (23 x 7, 7=177, 1 кв. м), що була погоджена   ОСОБА_2 заявою (згодою) від 23 травня 2011 року
Надавши належну оцінку доводам апеляційної скарги в частині зустрічного позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що будівля з офісно - торгівельними приміщеннями з підвалом та надбудовою літ. «А-3» та будівля з офісними приміщеннями та підвалом літ. «Г-2» на АДРЕСА_1 відповідають вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, але площа збудованого приміщення не відповідає проєктній документації та дозвільним документам на будівництво. Тому висновок суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо припинення права спільної часткової власності на спірне нерухоме майно на АДРЕСА_1 та виділення в натурі частки майна є правильним, оскільки задоволення таких вимог буде порушувати права ОСОБА_2 .
Суди виходили з того, що будівництво проведено на земельній ділянці, яка належить   ОСОБА_1 на праві приватної власності,   ОСОБА_2 не довела порушення її права в частині збільшення площі забудови на 1,7 кв. м. 
Доводи касаційної скарги, що належна ОСОБА_2 будівля знаходиться у аварійному стані, а причиною цього є самочинне будівництво є необгрунтованими, оскільки суди не встановлено, що внаслідок  проведеного будівництва  ОСОБА_1 належна будівля ОСОБА_2 стала непридатною для проживання. На спростування такого висновку  суду ОСОБА_2 не навела переконливі аргументи з посиланням на докази у касаційній скарзі. 
Оцінюючи доводи касаційної скарги щодо порушення прав ОСОБА_2 , отже наявність підстав для знесення проведеного ОСОБА_1 будівництва,  Верховний Суд  виходить із загальних засад цивільного законодавства, якими є: справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Судами встановлено, що згідно зі заявою ОСОБА_2 від 23 травня 2011 року  вона надала згоду   ОСОБА_1 на реконструкцію та добудову.
Декларації про готовність об`єкта до експлуатації  датовані 03 липня 2014 року та 17 грудня 2014 року (т. 1, а. с. 134, 137). 
Позивач звернулась до суду з позовом 25 грудня 2014 року.
Верховний Суд зауважує, що у матеріалах справи відсутні претензії ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , які  вона заявляла протягом будівництва з травня 2011 року до грудня 2014 року. Порушення, які допустили ОСОБА_1 під час будівництва, зазначені в судових експертизах від 26 лютого 2016 року та 30 липня 2018 року, а саме, що будівля з офісно - торгівельними приміщеннями є окремо розташованою спорудою та побудована з відступом від частини житлового будинку, що належить ОСОБА_2 , не є скритими і не доступними для огляду щодо їх оцінки на предмет будівництва ОСОБА_1 відповідно до наданої згоди ОСОБА_2 на реконструкцію будівлі.
У висновку судової експертизи від 26 лютого 2016 року зазначено, що частина житлового будинку літ. «А-І», що належить ОСОБА_2 , є залишками житлової будівлі з розмірами 6, 58 Х 4, 45 м.
У судовій експертизі від 30 липня 2018 року зазначено, що технічний стан належної ОСОБА_2   частини будинку є  незадовільний.
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 449/1154/14 зазначено, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно з доктриною venire contra factum proprium ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці.
Сторона, яка вчиняє дії або робить заяви у спорі, що суперечать тій позиції, яку вона займала раніше, не повинна отримати перевагу від своєї непослідовної поведінки. 
Судами встановлено, що в результаті реконструкції та будівництва частка ОСОБА_1 змінилась із 17/25 до 98/100 або 49/50, частка ОСОБА_2 з 8/25 стала 2/100 або 1/50 і є незначною. З часу придбання ОСОБА_1 частини нерухомого майна у спільній частковій власності і на сьогодні ОСОБА_2 у належній їй частині будинку не проживає. Оскільки співвласник домоволодіння ОСОБА_2 не проживає в належній їй частині будинку, вона знаходиться в нежилому аварійному стані, то ОСОБА_1 необхідно отримати згоду ОСОБА_2 при здійсненні реконструкції домоволодіння, що знаходиться у спільній частковій власності.
Верховний Суд зазначає, що поведінка ОСОБА_1 не відповідала принципу добросовісності і стала підставою відмови у первісному позові ОСОБА_1 , оскільки  будівля з офісно-торгівельними приміщеннями на АДРЕСА_1 не відповідає згоді співвласника житлового будинку ОСОБА_2 , містобудівним умовами і обмеженням забудови земельної ділянки, наданих рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 30 квітня 2014 року № 463 та порушує права ОСОБА_2 .
Пред`явлення позову ОСОБА_2 про  знесення будівлі через три роки після надання нею відповідної згоди на реконструкцію, закінчення будівництва та наявності дозволів про готовність об`єкта до експлуатації не відповідає принципамсправедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Верховний Суд врахував підстави позову, встановлені судами обставини та дійшов висновку, що у вказаний ОСОБА_2 спосіб захисту порушеного її права зустрічний позов не підлягає задоволенню.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів,зводяться до власного тлумачення норм матеріального права та переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень в частині зустрічного позову    ОСОБА_2 без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподіл  судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 07 листопада 2018 року в частині зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Черкаської міської ради, Черкаський міськрайонний відділ управління Державної служби надзвичайних ситуацій України в Черкаській області, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, про знесення самочинно збудованого нерухомого майна залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                               О. В. Ступак
Судді:                                                                                                            І. Ю. Гулейков
А. С. Олійник 
Г. І. Усик
                                                                                                                       В. В. Яремко