Постанова
Іменем  України 
 
05 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 308/2313/15-ц
провадження № 61-733св17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
представники позивача: Сафір Федір Олегович , Баблюк Ольга Богданівна , Сокуренко Наталія Вікторівна , Гриниха Тетяна Юріївна ,
відповідач - ОСОБА_6 ,
представник відповідача - ОСОБА_7 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Закарпатської області у складі судді Куштана Б. П., Джуги С. Д.,                      Мацунича М. В. від 08 листопада 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке змінило найменування на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовна заява мотивована тим, що 13 липня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі -                        ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого відповідач отримала кредит у сумі 5 100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що  підписана заява-анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. 
 
У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, чим порушила умови кредитного договору. Станом на                           31 січня 2015 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафів становить 11 173,11 грн, яку позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від                     28 жовтня 2016 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
 
Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки термін дії кредитної картки закінчився у березні 2010 року, то з 01 квітня 2010 року у банку виникло право на звернення до суду з позовом до відповідача, однак із таким  позовом кредитор звернувся 02 березня 2015 року, тобто поза межами позовної давності, про застосування  якої просила відповідач, що є підставою для відмови у позові. Позивачем не надано належних та допустимих доказів здійснення перевипуску платіжних карток за даним кредитним договором та факт їх отримання відповідачем. 
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 08 листопада                 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня               2016 року скасовано, позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
 
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 11 173,11 грн, яка складається із: 5 079,13 грн заборгованості за кредитом; 4 312,28 грн заборгованості за процентами за користування кредитом; 773,46 грн заборгованості з комісії за користування кредитом; 500 грн штрафу (фіксована частина); 508,24 грн штрафу (процентна складова). 
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що оскільки позичальник належним чином не виконувала умови кредитного договору, то у неї виникла заборгованість у розмірі заявленому в позові, яка підлягає стягненню з останньої. Відхиляючи заяву відповідача про застосування позовної давності, суд виходив із доведеності позивачем факту неодноразового перевипуску кредитної картки та виникнення простроченої заборгованості з 31 грудня 2013 року у зв`язку із невнесенням поточного платежу або внесенням не в повному обсязі. Тому звернення банку до суду з позовом у березні 2015 року та розрахунок заборгованості станом на                         31 січня 2015 року здійснено позивачем у межах позовної давності.
 
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
 
У грудні 2017 року ОСОБА_6 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неоднократного перевипуску кредитної картки та отримання їх відповідачем. Факт вручення відповідачу кредитних карток не може підтверджуватися її фотокопіями. Судом не враховану постанову Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-103цс14, відповідно до якої пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. 
 
Відзив позивача на касаційну скаргу до суду не надходив.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від                        22 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 308/2313/15-ц з Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. Клопотання ОСОБА_6 про зупинення виконання рішення суду задоволено. Зупинено  виконання рішення апеляційного суду Закарпатської області від 08 листопада                            2017 року до закінчення касаційного провадження.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від                            26 червня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду.       
               
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що 13 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого відповідач отримала кредит у сумі 1 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,0% на місяць із розрахунку 360 днів у році, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що  підписана заява-анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. 
 
Строк дії картки визначений - березень 2010 року.
 
У зв`язку з недотриманням позичальником взятих на себе зобов`язань, станом на 31 січня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 11 173,11 грн, яка складається із: 5 079,13 грн заборгованості за кредитом; 4 312,28 грн заборгованості за процентами за користування кредитом; 773,46 грн заборгованості з комісії за користування кредитом; 500 грн штрафу (фіксована частина); 508,24 грн штрафу (процентна складова).
 
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 08 листопада 2017 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
 
Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
 
Вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_6 отримала грошові кошти за кредитним договором  від   13 липня 2007 року, однак належним чином не виконувала зобов`язання з погашення кредиту та сплаті відсотків за їх користування.
 
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з такими висновками, оскільки факт отримання грошових коштів та неналежне виконання умов кредитного договору щодо погашення заборгованості підтверджується кредитним договором, підписаним сторонами, в якому зазначений кредитний ліміт, проценти, строк на якій виданий кредит, розрахунком заборгованості позивача та не спростований відповідачем належними та допустимими доказами, що є її процесуальним обов`язком в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України.
 
У той же час, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог                         АТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд не звернув увагу на наступне.
 
У кредитному договорі сторони погодили, що строк дії договору відповідає строку дії кредитної картки - березень 2010 року, а тому кінцевим терміном повернення кредиту є 31 березня 2010 року. Доказів видачі                         ОСОБА_6 інших кредитних карток з іншим терміном дії, що вказувало б на зміну строку дії договору, матеріали справи не містять.
 
При цьому, автоматичне неодноразове продовження дії картки, на яке посилався позивач обґрунтовуючи підстави позову, не змінює терміну виконання кредитного зобов`язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає.  Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов`язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.
 
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-127цс14. 
 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача було заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин позовної давності.
 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
 
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки                      (стаття 257 ЦК України).
 
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
 
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
 
З урахуванням встановлених обставин справи, умовами договору передбачено погашення процентів за користування кредитом періодичними щомісячними платежами та кредитного ліміту в повному обсязі не пізніше закінчення строку дії кредитної картки.
 
На виконання умов кредитного договору 13 липня 2007 року                               ОСОБА_6 видано картку, терміном дії - березень 2010 року. Оскільки останній платіж за кредитним договором повинен бути внесений відповідачем до 31 березня 2010 року включно, а з позовом до суду АТ КБ «ПриватБанк» звернулося 02 березня 2015 року, законними та обґрунтованими є висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем позовної давності, що з урахуванням заяви відповідача про її застосування, відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, нарахованої за період з 16 липня 2007 року по 31 березня 2010 року включно.
 
З урахуванням наведеного, оскільки апеляційним судом в частині вирішення позову про стягнення платежів на погашення кредитної заборгованості, нарахованих за період з 16 липня 2007 року по 31 березня  2010 року включно скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону, суд касаційної інстанції скасовує рішення суду апеляційної інстанції і залишає в цій частині в силі рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.
 
Щодо наявності правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, нарахованої з 01 квітня 2010 року (наступний день після закінчення терміну дії картки) по 31 січня 2015 року колегія суддів виходить з наступного.
 
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
 
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку,припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
 
Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі                                  № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).
 
Тобто, після закінчення строку виконання основного зобов'язання припинилося право кредитора нараховувати будь-які платежі.
 
Таким чином, право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, комісію, пеню та штрафи припинилося зі спливом строку кредитування - 31 березня 2010 року, що відповідає строку дії кредитної картки, а тому починаючи з 01 квітня 2010 року позивач не мав права здійснювати зазначені нарахування. 
 
Тому, правові підстави для стягнення з відповідача платежів на погашення кредитної заборгованості, нарахованих з 01 квітня 2010 року по 31 січня                 2015 року включно, відсутні. 
 
З урахуванням наведеного у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача платежів на погашення кредитної заборгованості, нарахованих за період з 01 квітня 2010 року по 31 січня 2015 року включно, слід відмовити саме за безпідставністю, а не у зв`язку з пропуском позовної давності як мотивував суд першої інстанції.
 
За таких підстав та з урахуванням положень статті 412 ЦПК України, колегія суддів Верховного Суду вважає за можливе змінити рішення суду  першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача платежів на погашення кредитної заборгованості, нарахованих за період з 01 квітня 2010 року по 31 січня 2015 року включно, а саме за безпідставністю. 
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню, то сплачений відповідачем судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 292,32 грн підлягає стягненню з позивача на її користь.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.
 
Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 08 листопада                  2017 року скасувати.
 
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від                            28 жовтня 2016 року в частині вирішення позову акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до  ОСОБА_6 про стягнення платежів на погашення кредитної заборгованості, нарахованих за період з 16 липня 2007 року по 31 березня 2010 року включно залишити в силі.
 
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від                     28 жовтня 2016 року в частині вирішення позову акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до  ОСОБА_6 про стягнення платежів на погашення кредитної заборгованості, нарахованих за період з 01 квітня 2010 року по 31 січня 2015 року включно змінити в частині його правового обґрунтування.
 
Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 292,32 грн судового збору за подання касаційної скарги.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. 
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                               С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                          А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                          Є. В. Коротенко
 
                                                                                                          В. М. Коротун