КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 375/986/17
Головуючий у першій інстанції - Нечепоренко Л.М.
Номер провадження № 22-ц/824/8383/2020
 
ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 вересня 2020 року                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді:          Яворського М.А.,
суддів:                               Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк», подану представником Давиденком Максимом Івановичем, на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
В 2017 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулось до суду із вказаним позовом мотивуючи його тим, що 12 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 146-001/07Р, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 13 000,00 доларів США зі сплатою 12 % річних, строком до 12 квітня 2022 року.
Позивач вказував, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем вказаного зобов`язання станом на 19 січня 2016 року у нього виникла заборгованість у розмірі 12 158,48 доларів США, що складалась із: непогашеного кредиту - у розмірі 8 425,72 доларів США; несплачених відсотків - 3 732,76 доларів США; пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредитом - 70 402,54 грн., із яких  пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 30 959,50 грн. та пеня за несвоєчасну сплату процентів за кредитом - 39 443,04 грн.
З урахуванням викладеного, ПАТ КБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є АТ «Правекс-Банк» просило суд стягнути із відповідача на користь банку зазначену вище  заборгованість.
Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк» відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, у грудні 2017 року АТ КБ «Правекс-Банк» подало апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо пропуску строку позовної давності з посиланням на пункт кредитного договору, в якому вказано, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом припиняється достроково, на 10-ий день наступного місяця.
Апелянт вказує, що в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору» та «строк виконання зобов`язання», й припинення строку користування кредитом не звільняє позичальника від обов`язку погашати заборгованість відповідно до умов договору. Таким чином, за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позивальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів - кожного 10 числа кожного календарного місяця , наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти. Таким чином початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.
Зазначає, що закон не передбачає таку  підставу для припинення зобов`язання, яке залишилось невиконаним, як закінчення строку дії договору, а тому суд дійшов хибного висновку щодо наявності підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності. З врахування викладеного апелянт просив скасувати рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Правекс-Банк» та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість у розмірі 12 158,46 доларів США та судові витрати.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 січня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є АТ «Правекс-Банк», на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року.
Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року касаційну скаргу ПАТ КБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є АТ «Правекс-Банк» задоволено, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 січня 2018 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року відмовлено ПАТ КБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є АТ «Правекс-Банк», у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року та повернуто йому копію апеляційної скарги з доданими до неї матеріалами.
Не погоджуючись із вказаним рішенням Київського апеляційного суду у травні 2019 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулось із касаційною скаргою до Верховного Суду, 29 квітня 2020 року постановою якого задоволено касаційну скаргу ПАТ КБ «Правекс-Банк», скасовано ухвалу Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року, справу передано на розгляд до суду апеляційної інстанції.
15 липня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , разом з тим відсутні підтвердження направлення такого відзиву іншим учасникам справи, а тому доводи, наведені в ньому, не будуть враховуватись апеляційним судом.
При апеляційному розгляді справи представник АТ «Правекс банк» Ковалевський Є.В.  підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, оскільки на  його думку судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, які врегульовують застосування строків позовної давності.
Представник відповідача у справі ОСОБА_1 , адвокат Заліський Б.С.  заперечив щодо доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. При цьому зазначив, що сторони, укладаючи кредитний договір у п. 4.4 визначили умови припинення строку дії договору та  виникнення  у кредитодавця права на звернення до суду за захистом  порушення права. Оскільки позивач пропустив визначений ст.. 257 ЦК України трирічний строк звернення до суду за захистом порушеного права, а відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності, тому  вважає, що  суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача у справі, представника відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи, встановив, що12 квітня 2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та відповідачем був укладений кредитний договір №146-001/07Р, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 13000 доларів США зі сплатою 12 % річних строком до 12 квітня 2022 року, на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник, в свою чергу, зобов`язувався здійснювати своєчасне погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення оплат рівними частинами до 10 числа наступного місяця, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк, визначений кредитним договором.
Крім того, судом встановлено, що  сторони у справі, укладаючи вище вказаний кредитний договір, досягли згоди щодо  підстав припинення строку дії договору. Так у п.4.4 кредитного договору №146-001/07Р від 12 квітня 2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем, зазначено, що шляхом підписання даного Договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у Позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п.1.2 даного Договору (до 12 квітня 2022 року), припиняється достроково, на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення.
Судом встановлено, що відповідач порушив умови виконання кредитного договору та починаючи з 22 червня 2012 року перестав повертати суму отриманого кредиту ( тіла кредиту), а з 19 жовтня 2012 року  перестав сплачувати позивачу проценти за користування кредитом  і станом на 19 січня 2016 року у нього виникла заборгованість по кредитному договору на загальну суму 12158,498 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості поданого позивачем до позовної заяви ( а.с. 19-23) .
Разом із тим, ПАТ «Правекс Банк» звернувся до суду за захистом порушеного права лише 16 липня 2017 року подавши позов у вказаній справі до суду (а.с. 62).
Відповідач у справі ОСОБА_1 при розгляді вказаної справи у суді першої інстанції, заперечуючи проти позову, подав заяву про застосування судом строку позовної давності як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог (а.с. 78-80).  
Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Правекс Банк» суд першої інстанції  посилався на те, що сторонами у справі при укладенні договору було узгоджено порядок припинення строку дії договору в разі несвоєчасного виконання або порушення  строків виконання взятих на себе зобов`язань позичальником (п.4.4), та у зв`язку з тим, що ОСОБА_1   припинив виконувати взяті на себе зобов`язання 18 жовтня 2012 року, й враховуючи що з позовом ПАТ «Правекс Банк» звернулося лише  у липні 2017 року, тобто після спливу встановленого ст.. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, тому суд  прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог згідно до  ч.4 ст. 267 ЦК України.       
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову  відповідає з огляду на наступне.
Так, частиною першою статті 15 ЦК України та частиною першою статті 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням заборгованості (пункт 1.2 та п. 4.1, 4.2  кредитного договору).
Так п.1.2 Договору  передбачено що кредит надається позичальникові строком з «12 квітня 2007 року»  до «12 квітня 2022 року» зі сплатою 12% річних.
Пунктом 4.1 визначено, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 73 долара США щомісяця до «10» числа наступного місяця.
Пунктом 4.2  передбачено що відсотки за користування кредитом  підлягають сплаті щомісяця ( за час фактичного користування грошовими коштами  протягом  календарного місяця) у строк до 10 числа місяця наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент повернення кредиту, зазначений у п.1.2 даного Договору.    
Таким чином, строки сплати чергових платежів по поверненню  кредиту та сплаті  процентів за користування кредитом, - визначено місяцями.
Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на підставі договору.
Також сторони у справі у порядку, визначеному  ч.1ст. 627 ЦК України  погодили наслідки порушення зобов`язань позичальником. 
Так, у п.4.4. Договору сторони прийшли до згоди, що у випадку виникнення у Позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п.1.2 даного Договору (до 12 квітня 2022 року), припиняється достроково, на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1  порушив умови виконання кредитного договору та починаючи з 22 червня 2012 року перестав повертати суму отриманого кредиту ( тіла кредиту), а з 19 жовтня 2012 року  перестав сплачувати позивачу проценти за користування кредитом  і станом на 19 січня 2016 року у нього виникла заборгованість по кредитному договору на загальну суму 12158,498 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості наданим позивачем до позовної заяви. Вказані обставини сторонами при розгляді справи визнанні. 
Будь-яких дій щодо  визнання  відповідачем вказаного боргу  чи дій, які б свідчили про переривання строку позовної давності відповідачем не вчинялися.  Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з 11 листопада 2012 року у позивача у справі ПАТ «Правекс Банк»  розпочався перебіг  строку позовної  давності на звернення за захистом порушеного права та який скінчився 11 листопада 2015 року. 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).
Тобто, у разі зміни строку виконання основного зобов`язання у порядку частини другої статті 1050 ЦК України, саме з цього часу у банка виникає право на позов щодо погашення заборгованості у цілому і від цього дня розпочинає перебіг позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України,  щодо відповідних вимог.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16.
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Позовна давність, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").
Установивши, що відповідач у справі припинив виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором  у жовтні 2012 року, а з позовом позивач  звернувся до суду лише 16 липня 2017 року,  місцевий суд дійшов  обґрунтованого висновку, що вказаний позов  не підлягає задоволенню.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги та не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки суд першої інстанції, встановивши в повному обсязі фактичні обставини справи, з вірним застосуванням норм матеріального права, не порушуючи норми процесуального права, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення та відмовив ПАТ «Правекс Банк» в задоволенні його позову про стягнення з ОСОБА_1   заборгованості за кредитним договором  з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в позові.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк», подану представником Давиденком Максимом Івановичем залишити без задоволення.
Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року залишити без змін.   
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови виготовлено 3 вересня 2020 року. 
 
Головуючий суддя :                                                        М.А.Яворський
Судді:                                                                                Т.Ц.Кашперська
                                                                                         В.О. Фінагеєв