Справа № 161/3794/20 	Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С. С. 	
Провадження № 22-ц/802/738/20  Категорія: 39 	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
09 липня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Шевчук Л.Я.,
суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2020 року,   
                                      В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовані тим, що 17 серпня 2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2200 грн. Відповідач погодився на те, що анкета-заява на отримання кредиту разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку становить між ним та АТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг.
Позивач також зазначав, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконував умови укладеного кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 25 грудня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 146 03, 63 грн, яка складається із: 10047,04 грн – заборгованість за тілом кредиту; 708,41 грн – заборгованість по відсотках за користуванням кредитом; 2676,58 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.76 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн – штраф (фіксована частина), 671, 60 грн – штраф (процентна складова).
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 в користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 14603, 63 грн та судові витрати в розмірі 2102 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2020 року в даній справі позов задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 047, 07 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по справі в розмірі 1 446 грн 14 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають  значення для справи, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позову скасувати з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення позову банку.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Апеляційну скаргу представника позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.
Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом у розмірі 10 047,07 грн, яка підлягає стягненню в користь банку.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).
Із матеріалів справи убачається, що 17 серпня 2018 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 2200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а. с.10).
На підтвердження укладення кредитного договору позивач до позовної заяви додав підписану сторонами договору анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», розрахунок заборгованості за кредитним договором, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, Універсальна ГОЛД» та  Умови та правила надання банківських послуг (а.с.10 - 30).
Разом з тим, як убачається з анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних щодо розміру бажаного (спершу встановленого) кредитного ліміту, строку дії кредитної картки, а також інформації про розмір відсотків і пені та порядок їх нарахування. У вказаній анкеті-заяві зазначено лише прізвище, адресу, особисті дані позичальника та його згоду з тим, що заява разом з Умовами та правилами банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між позичальником та банком договір про надання банківських послуг (а. с. 10). 
У матеріалах даної справи містяться Умови і правила надання банківських послуг, які позичальником підписані не були (а. с. 14 - 30).
При цьому позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови і правила надання банківських послуг саме в такій редакції, яка існувала на час підписання анкети-заяви, а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами договору.
Крім того, до позовної заяви позивачем приєднано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, Універсальна ГОЛД», яка є складовою частиною договору (а. с. 11-12).
Також банк надав суду розрахунок заборгованості за кредитом, який складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 100047,04 грн; заборгованості за простроченим тілом кредита 10047,04 грн; заборгованість за простроченими відсотками – 708,41; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит в розмірі 2676,58 грн; загальна заборгованість за наданим кредитом – 13432,03 грн, заборгованість по судовим штрафам – 1171,6 грн, а саме на загальну суму 14603,63 грн (а. с. 9 - зворот). 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, стягнути з відповідача, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), складові його повної вартості, зокрема, нараховані відсотки за несвоєчасну сплату кредиту, а також заборгованість по судовим штрафам.
Обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17 серпня 2018 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, Правила користування платіжною карткою та тарифи банку, які викладені на сайті: https//privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору.
Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме із такою редакцією Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також тарифів банку, розміщених на сайті: https//privatbank.ua/terms/ pages/70/, ознайомився позичальник ОСОБА_1 при укладенні договору, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Колегія суддів також погоджується з висновками місцевого суду про те, що роздруківка із сайту банку не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
В позовній заяві банк, крім того, зазначає, що сторони при укладенні кредитного договору керувалися нормами ч. 1 ст. 634 ЦК України.
Таким чином, судом встановлено, що особисто позичальником підписано лише заяву – анкету  від 17.08.2018 року, інші складові договору, зокрема, Умови та правила надання банківських послуг  позичальником ОСОБА_1 не підписувались.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві – анкеті       домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком тарифи та умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена для укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду ( частина четверта ст.263 ЦПК України).
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог банку та стягнення з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 10047,07  грн, оскільки позивач суду не довів, на яких саме умовах був укладений кредитний договір, і, крім того, анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не містить інформації про розмір процентної ставки, а у договорі відсутні умови щодо встановлення відповідальності у вигляді штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Доводи апеляційної скарги представника позивача не спростовують висновків суду першої інстанції.
Рішення судом ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
                                            П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» – ОСОБА_2 Олени ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді