Постанова
Іменем України
 
16 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 442/7506/16-ц
провадження № 61-37945св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
представник відповідача - ОСОБА_3 ,
треті особи: Попелівська сільська рада Дрогобицького району Львівської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2017 року у складі судді Крамара О. В. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: Попелівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод користуванні проходом загального користування.
Позовна заява мотивована тим, що їй належить квартира АДРЕСА_1 . Вона проживає за вказаною адресою понад 30 років та разом із іншими сусідами, односельчанами, до недавнього часу користувалася існуючим наскрізним проходом загального користування вздовж будинковолодінь № АДРЕСА_3 . 
Позивач зазначала, що восени 2015 року відповідач ОСОБА_2 , як власник будинковолодіння АДРЕСА_2 , незаконно та самоправно перегородила частину вищевказаного проходу на головній вулиці, встановивши металеву огорожу посередині цього проходу та дерев`яну огорожу на вході з вулиці Шевченка, пригородивши половину проходу до своєї прибудинкової території.
Вважає, що такі дії відповідача істотно порушують вимоги земельного законодавства, державні будівельні норми та правила, а також грубо порушують її права на користування землями загального користування та зручність і комфорт середовища її життєдіяльності. Її неодноразові звернення до сільського голови с. Попелі з проханням припинити самоправні дії відповідача не дали жодного результату.
Спірний прохід було закладено у 1980-х роках при будівництві житлового кварталу на вулиці Шевченка в с. Попелі, який будувався для переселенців з с. Довге Дрогобицького району Львівської області для забезпечення зручності і комфорту мешканців забудованого кварталу, в тому числі мобільних груп населення. Такий прохід вона та інші мешканці вул. Шевченка і прилеглих вулиць в с. Попелі використовували протягом останніх тридцяти років для проходу до зупинки транспорту, церкви, магазину, та до м. Борислава. Внаслідок самоправного перегородження відповідачем частини проходу загального користування їй доводиться обходити навкруги багатьох будинків.
Позивач просила суд зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати металеву огорожу шириною 1 метр та дерев`яну огорожу шириною 1 метр з громадського проходу, який проходить вздовж її господарства на АДРЕСА_2 і з`єднує дві головні вулиці с. Попелі Дрогобицького району Львівської області - Сонячну і Шевченка, та не чинити в подальшому перешкод в користуванні вищевказаним громадським проходом.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2017 року позов задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати металеву огорожу шириною 1 метр та дерев`яну огорожу шириною 1 метр з громадського проходу, який проходить вздовж її господарства на АДРЕСА_2 і з`єднує дві головні вулиці с. Попелі Дрогобицького району Львівської області - Сонячну і Шевченка, та не чинити в подальшому перешкод в користуванні вищевказаним громадським проходом.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний прохід є землею спільного користування, який відповідач самовільно перегородила.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції  
Постановою Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції. 
У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
У квітні 2020 року справа передана судді-доповідачу Мартєву С. Ю.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що генеральний план селища для осіб, які підлягають переселенню із зони впливу Стрийського водосховища в с. Попелі Дрогобицького району за грудень 1986 року, був розроблений будівельною організацією і не є затвердженим жодним державним органом, а тому не є належним доказом; будь-якої документації про наявність проїзду чи проходу між будинками № № 58, 60 немає, а позивач не надала доказів наявності такого проходу та порушення права встановленням огорожі відповідачем; під`їзд до будинку ОСОБА_1 здійснюється з вулиці Шевченка, на яку і має вихід.
У листопаді 2018 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ОСОБА_1 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін, оскільки факт наявності наскрізного проходу загального користування на головній АДРЕСА_2, який проходить вздовж будинковолодінь № № 58/1, 44/2 та 60 підтверджена належними доказами, а також підтверджено порушення права користування позивачем спірним проходом у результаті встановлення відповідачем металевої огорожі посередині проходу та дерев`яної огорожі на вході з вулиці Шевченка.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 є власником будинковолодіння АДРЕСА_2 .
ОСОБА_4 є власником квартири на АДРЕСА_5 .
У 1980-х роках було закладено наскрізний прохід загального користування на головній АДРЕСА_3 (вздовж будинковолодінь АДРЕСА_2 ).
Восени 2015 року ОСОБА_2 перегородила частину вищевказаного проходу на АДРЕСА_3 Попелі, встановивши металеву огорожу посередині спірного проходу та дерев`яну огорожу на вході з вул. Шевченка, перегородивши половину проходу до своєї прибудинкової території.
З копії генерального плану житлового селища для осіб, які підлягають переселенню із зони впливу Стрийського водосховища в с. Попелі Дрогобицького району Львівської області за грудень 1986 року, вбачається, що вздовж позицій № № 22 та 23 передбачено наскрізний прохід, який з`єднує дві дороги.
Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок індивідуального житлового фонду на АДРЕСА_5 , квартира АДРЕСА_6 , становила позицію № 22, а згідно з матеріалами інвентаризаційної справи на житловий будинок АДРЕСА_7 , що квартира АДРЕСА_8 становила позицію № 23.
З державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 567560 від 28 лютого 2006 року, акта встановлення та узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_4 , абрису обміру земельної ділянки, кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_4 , плану встановлення меж земельної ділянки, вбачається наявність земель загального користування - спірного проходу.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (стаття 152 ЗК України).
Згідно із статтею 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. До земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать в тому числі і землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи тощо).
Відповідно до статті 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.
Згідно з статтею 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.
Відповідно до частини першої статті 116, статей 125, 126 ЗК України громадяни набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.
Згідно з пунктом 1.12 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43 (чинного на час видачі державного акта) складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об`єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.
Встановивши наявність наскрізного проходу загального користування на головній АДРЕСА_2, який проходить вздовж будинковолодінь № № 58/1, 44/2 та 60 та його загальне користування мешканцями с. Попелі, а також факт встановлення огорож відповідачем, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Доводи касаційної скарги про те, що генеральний план селища для осіб, які підлягають переселенню із зони впливу Стрийського водосховища в с. Попелі Дрогобицького району за грудень 1986 року, був розроблений будівельною організацією і не є затвердженим жодним державним органом, а тому не є належним доказом; будь-якої документації про наявність проїзду чи проходу між будинками № № 58, 60 немає, а позивач не надала доказів наявності такого проходу та порушення права встановленням огорожі відповідачем; під`їзд до будинку ОСОБА_1 здійснюється з вулиці Шевченка, на яку і має вихід, висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.
При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2018 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                           С. Ю. Мартєв
 
Є. В. Петров
 
В. М. Сімоненко