УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №283/994/20 Головуючий у 1-й інст. Міхненко С. Д. 
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
                       
головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
       
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі
цивільну справу №283/994/20 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 28 травня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Міхненка С.Д. у м. Малині,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 . Просила стягувати аліменти на своє утримання у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення ОСОБА_3 трьох років. Свій позов обґрунтовувала тим, що з 23 липня 2005 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони з відповідачем мають трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діти з народження проживають із нею та знаходяться на її утриманні. Із початку 2020 року відповідач проживає від сім`ї окремо та матеріальну допомогу надає приблизно 2 000 грн. у місяць. Можливості працювати вона не має, оскільки доглядає сина ОСОБА_6 до досягнення ним трьох років. Матеріально їй допомагають батьки. Щомісяця лише на комунальні послуги вона витрачає від 1 000 до 2 000 грн. Натомість ОСОБА_2 працює поліцейським-водієм взводу реагування Управління поліції охорони в Житомирській області та його місячна заробітна плата складає 12 000 – 15 000 грн., а тому він має можливість сплачувати аліменти на її утримання в розмірі ј частки від свого доходу, що буде складати приблизно 3 000 грн. на її утримання, від потреби у розмірі 3 600 грн.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 28 травня 2020 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/18 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 15 травня 2020 року і до досягнення сином ОСОБА_6 трьох років – ІНФОРМАЦІЯ_4 . В задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Вважає, що суд не врахував обставини, викладені у позовній заяві. Виходячи з отриманої відповідачем у квітні 2020 року заробітної плати, розмір аліментів на її утримання становитиме 695,30 грн. Із урахуванням стягнутих аліментів на утримання дітей, відповідачу залишатимуться кошти в сумі 5 562,20 грн., що у вісім разів перевищуватиме розмір її аліментів. Визначеного судом розміру аліментів ледве вистачить на оплату комунальних послуг, а тому купувати собі одяг, продукти та інші необхідні речі доведеться за рахунок дитячих коштів (аліментів) або надалі просити допомоги у батьків. Із урахуванням прожиткового мінімуму та необхідних витрат розмір аліментів на її утримання повинен складати суму 3 600 грн., а тому стягнення аліментів у розмірі ј частки від доходу відповідача буде становити суму меншу, ніж необхідна. 

ОСОБА_2 подав письмові пояснення на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Зокрема посилається на те, що у разі збільшення суми аліментів на утримання дружини до досягнення найменшою дитиною (сином) трьох років він просто буде позбавлений засобів для існування. 

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне. 

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 23 липня 2005 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.3).

Сторони є батьками трьох неповнолітніх дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.4-6).

Згідно з довідкою Комунального підприємства «Добробут» від 23 січня 2020 року №243 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та до складу її сім`ї входять доньки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 (а.с.11).

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_2 останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11 та зворот).

Отже, наявними у справі доказами підтверджується, що троє неповнолітніх дітей проживають із матір`ю, в той час як відповідач проживає окремо, що сторонами не заперечується та сумнівів у суду не викликає.

Відповідно до частини другої ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (частина четверта ст. 84 СК України).

Тобто, у жінки виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у батька дитини достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).

Отже, за змістом вищевказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання матері, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що батько дитини має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Задовольняючи позов частково та стягуючи аліменти у розмірі 1/18 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 є особою працездатного віку, інших утриманців не має, а тому спроможний сплачувати аліменти у вище вказаному розмірі.

Відповідно до частини третьої ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі, зокрема, стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У такому випадку розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Отже, загальний розмір відрахувань із заробітної плати може перевищити 50% та сягнути 70% лише при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей.

Судовим наказом, який виданий Малинським районним судом Житомирської області 18 травня 2020 року, що є особливою формою судового рішення, присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів (а.с.24).

Тобто, із відповідача належить до стягнення на утримання його неповнолітніх дітей 50% від його заробітної плати. Цей розмір стягнень міг би бути збільшений до 70% у разі, якщо були б заявлені вимоги про стягнення аліментів на неповнолітню дитину (дітей), але наразі предметом розгляду в даній справі є стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років.

       Дана обставина повністю спростовує всі доводи апеляційної скарги, які додаткового правового обгрунтування не потребують.

При цьому апеляційний суд ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно мітити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більш того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Харвісаар проти Фінляндії).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є, зокрема, справи про стягнення аліментів (п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374-375,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 28 травня 2020 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: