ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий у першій інстанції: Огурцов О.П.
                                                                                                      Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2020 року                                                                                       Справа № 826/15578/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді          Епель О.В., 
суддів:                                    Кузьмишиної О.М., Мєзєнцева Є.І., 
за участю секретаря           Лісник Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 січня 2020 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Міністерства оборони України

про                     визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі – відповідач) про:
- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії;
- зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ-ї групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 січня 2020 року адміністративний позов було задоволено частково:
- визнано протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ-ї групи внаслідок поранення (контузії), отриманого під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії;
- зобов`язано відповідача повторно розглянути документи щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено порушення позивачем вимог статті 16-4 Закону № 2011-XII та подання завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги. 
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.
Позивач у своїй скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині постанову, якою відповідні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог позивач посилається на те, що єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні спірної допомоги Міністерством оборони України зазначено подання ним завідомо неправдивих відомостей, що не відповідає дійсності, спростовуються матеріалами цієї справи та не доведено відповідачем.
При  цьому, позивач зазначає, що ним було подано всі необхідні документи на підтвердження обставин та причин поранення, наслідок якого він здобув інвалідність.
Відповідач у своїй скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на те, що позивач при зверненні із заявою про призначення спірної допомоги, подав завідомо неправдиву інформацію, а саме архівну довідку, що на переконання відповідача надає підстави сумніватися в законності видачі позивачу довідки МСЕК та правомірності встановлення ІІІ групи інвалідності.
Крім того, апелянт – відповідач наполягає на тому, що позивач не надав документів на підтвердження обставин поранення і що він був звільнений з військової служби 06.05.2000, а інвалідність йому встановлено 13.06.2017, що на думку відповідача, виключає правові підстави для призначення і виплати позивачу спірної допомоги.
З цих та інших підстав апелянти вважають, що оскаржуване ними рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2020 та від 26.05.2020 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
Відзиви на апеляційні скарги не надходили.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача – залишенню без задоволення з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 07.12.1986 по 10.10.1988 ОСОБА_1 проходив військову службу у складі в/ч пп 43151 на території Республіки Афганістан та брав участь у бойових діях у складі 40-ї оперативної групи, яка увійшла до складу багатонаціональних сил ООН по підтриманню миру у колишній Югославії при в/ч НОМЕР_1 у м. Кліса з 01.11.1996 по 28.10.1997.
Протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 23.09.2019 № 731 установлено, що поранення (контузія), які отримав позивач 27.12.1986,   та його наслідки і захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії.
У довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 20.06.2017 серії АВ № 0659244, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності. Причина інвалідності – поранення (контузія), його наслідки та захворювання так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії.   
Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності.
Листом від 12.07.2017 № ВСЗ/1186 Київський міський військовий комісаріат направив до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, до якого додано: 
- заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги,
- копію паспорта ОСОБА_1 ,
- копію ідентифікаційного номеру ОСОБА_1 ,
- витяг з наказу про виключення зі списків особового складу,
- копія витягу з протоколу військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку,
- копія послужного списку,
- висновок судово-медичної експертизи,
- копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією,
- копія виписки із медичної карти.
Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке оформлено протоколом від 06.07.2018 № 69, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.
Причиною для відмови зазначено подання позивачем неправдивих відомостей щодо його поранення з посиланням на лист Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації (філіал військово-медичних документів) від 19.02.2018 № 6/3/1-164.
Позивач, вважаючи порушеним своє право на отримання соціальної допомоги, звернувся до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі – Порядок № 975).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що він поширюється, зокрема на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.
Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Пунктом «б» частини першої статті 16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи.
Відповідно до статті 16-4 Закону № 2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Частиною дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
У п.п. 3, 6 Порядку № 975 закріплено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період строкової військової служби, проходження таких зборів, служби у військовому резерві, у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.
У п. 11 Порядку № 975 визначено, що вiйськовослужбовець, вiйськовозобов`язаний та резервiст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разi настання iнвалiдностi чи втрати працездатностi без встановлення йому iнвалiдностi, подає уповноваженому органу такi документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням iнвалiдностi чи часткової втрати працездатностi без встановлення iнвалiдностi; довiдку медико-соцiальної експертної комiсiї про встановлення групи iнвалiдностi або вiдсотка втрати працездатностi iз зазначенням причинного зв`язку iнвалiдностi чи втрати працездатностi.
До заяви додаються копiї: постанови вiдповiдної вiйськово-лiкарської комiсiї щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузiї, травми або калiцтва), захворювання; документа, що свiдчить про причини та обставини поранення (контузiї, травми або калiцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане iз вчиненням особою кримiнального чи адмiнiстративного правопорушення або не є наслiдком вчинення нею дiй у станi алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`янiння, або навмисного спричинення собi тiлесного ушкодження; сторiнок паспорта з даними про прiзвище, iм`я та по батьковi i мiсце реєстрацiї; документа, що засвiдчує реєстрацiю фiзичної особи у Державному реєстрi фiзичних осiб - платникiв податкiв, виданого органом доходiв i зборiв (для фiзичної особи, яка через свої релiгiйнi переконання вiдмовляється вiд прийняття реєстрацiйного номера облiкової картки платника податкiв, офiцiйно повiдомила про це вiдповiдний орган доходiв i зборiв та має вiдмiтку в паспортi громадянина України, - копiю сторiнки паспорта з такою НОМЕР_2 ).
Згідно з п. 12 Постанови № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що право особи на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, виникає з дня встановлення інвалідності, що визначається датою, вказаною в довідці МСЕК.
При цьому, право на отримання одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності внаслідок поранення, заподіяного під час виконання обов`язків служби вказаною категорією осіб, законодавець не обмежує строком оформлення інвалідності та фактом перебування особи на службі.
Водночас, обов`язок щодо забезпечення реалізації зазначеного права покладено на Міністерство оборони України шляхом прийняття відповідного рішення на підставі повної та всебічної перевірки поданих позивачем документів.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем було подано у порядку, визначеному законодавством, заяву та документи для призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності.
Разом з тим, перевіряючи підстави, з яких позивачу було відмовлено у призначенні вказаної допомоги та які покладені відповідачем в обґрунтування його апеляційної скарги, а саме щодо подання позивачем завідомо неправдивих відомостей про його поранення, колегія суддів зазначає, що обставини щодо отримання позивачем поранення, період, підстави його набуття, відповідні медичні характеристики зафіксовані та підтверджуються витягом з протоколу засідання ЦВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 23.09.2009 № 731, на підставі якого в наступному позивачу МСЕК встановлено інвалідність.
Водночас, колегія суддів відзначає, що саме висновок ВЛК (викладений у протоколі Комісії) та довідка МСЕК, у розумінні чинного законодавства, є документами, які підтверджують обставини поранення та його причинно-наслідковий зв`язок зі встановленою інвалідністю.
При цьому, доводи апелянта – відповідача щодо ймовірної недійсності вказаних документів (витягу з протоколу та акта огляду МСЕК) засновуються на припущеннях, які не підтверджуються жодними доказами.
Втім, відповідно до приписів статті 242 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим, а тому не може засновуватися на припущеннях.
Крім того, аналізуючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів також зазначає, що факт проходження позивачем військової служби та його перебування в країнах, де велися бойові дії, а саме в Афганістані, підтверджується послужним списком та безпосередньо довідкою Міністерства оборони України від 11.05.2017 № 115, дійсність яких відповідачем не заперечується.
Також, повно та всебічно досліджуючи всі докази, на які посилаються апелянти, колегія суддів зазначає, що копія документа від 19.02.2018 № 6/3/1-164 /т.1 а.с.55/, на який посилається відповідач, не завірена належним чином і не відповідає вимогам належності та допустимості доказів, визначеним у ст.ст. 73, 74 КАС України, а також, не містить відомостей про подання позивачем завідомо недостовірної інформації та/або відомостей про те, що будь-якій особі не видавалася архівна довідка від 23.11.2017 № 6/3/с-745 (наприклад, представнику позивача тощо).
Доводи відповідача про те, що позивач був звільнений з військової служби 06.05.2000, а інвалідність йому встановлено 13.06.2017, що на думку відповідача, виключає правові підстави для призначення і виплати позивачу спірної допомоги, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки такі підстави не були покладені в основу прийнятого відповідачем спірного рішення про відмову у призначенні позивачу відповідної соціальної допомоги.
При цьому, відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Крім того, датою первинного набуття позивачем інвалідності ІІІ-ї групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, є згідно довідки МСЕК є 20.06.2017, а порядок, на який посилається апелянт застосовується до військовослужбовців строкової служби, які набули інвалідність у період з 01.01.2007 по 01.01.2014, відповідно до законодавства, чинного на той час.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.06.2018 р. по справі № 750/5074/17, від 27.02.2018 р. по справі №  822/6118/15.
При цьому, аналізуючи всі доводи апеляційних скарг, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо протиправності рішення Міністерства оборони України, яке оформлено протоколом Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 06.07.2018 № 69, яким порушено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ-ї групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, та наявності достатніх правових підстав для його відновлення шляхом зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу таку допомогу.
При цьому, судова колегія також враховує правову позиція ЄСПЛ, викладену в рішенні по справі «Стреч проти Сполучного Королівства» («Stretch - United Kingdom» № 44277/98), в якому Суд, здійснюючи прецедентне тлумачення ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначив, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.
Крім того, у справі «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини» («Von Maltzan and Others v. Germany» № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02) ЄСПЛ надав тлумачення поняттю «майно» саме в контексті ст. 1 Першого протоколу до   Конвенції, відповідно до якого таке поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності». При цьому, Суд зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність.
При цьому, ефективне відновлення порушеного права позивача є можливим саме шляхом задоволення його позову у вищенаведений спосіб, що відповідно до статті 9 КАС України зумовлює необхідність вийти за межі позовних вимог.
Разом з тим, колегія суддів також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» (Doran v. Ireland), відповідно до яких поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
У рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» (Заява № 11901/02) Європейський суд з прав людини також зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права при визначенні способу захисту, в який позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.          
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, апеляційна скарга Міністерства оборони України – залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м.  Києва від 22 січня 2020 року – скасуванню, адміністративний позов – задоволенню повністю.
Розподіл судових витрат.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України – залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 січня 2020 року – скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, яке оформлено протоколом Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 06.07.2018 № 69, про відмову ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ-ї групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ-ї групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб станом на дату встановлення інвалідності.
У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 07 липня 2020 року.

Головуючий суддя          

Судді: