Постанова  
Іменем  України
 
27 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 295/11078/14
провадження № 61-39588св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Дундар І. О. (суддя-доповідач),
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 липня 2017 року у складі судді Семенцової Л. М. та постанову апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2018 рокуу складі колегії суддів: Миніч Т. І., Павицької Т. М., Шевчук А. М., 
ВСТАНОВИВ:
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором кредиту. 
Позов мотивований тим, що 27 листопада 2006 року між ним та відповідачем було укладено договір невідновлювальної кредитної лінії №288/58-006 та позичальнику надано кредит у сумі 30 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % на рік, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 26 листопада 2021 року. Відповідно до укладених додаткових угод 13 квітня 2007 року ліміт збільшено до 40000,00 дол. США, 16 травня 2008 року- ліміт збільшено до 70 000,00 дол. США, а 21 жовтня 2008 року відсоткову ставку встановлено на рівні 15,00 % річних. 22 травня 2009 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 4, за умовами якої основний борг станом на 22 травня 2009 року становить 63 006,35 дол. США. 05 листопада 2010 року змінено графік погашення. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
З урахуванням уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту та відсотками у загальному розмірі 88 484,10 дол. США у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день ухвалення рішення, 57 332,78 грн. пені та судові витрати.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06 липня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2018 року, позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 2311 142,70 грн, 2000,00 грн пені та 3654,00 грн судового збору, а всього 2 316 796,70 грн.
У задоволені решти вимог позову відмовлено.
Рішення судів мотивовані тим, щовідповідно до погоджених сторонами умов договору відповідачу слід повернути отримані кредитні кошти та інші нарахування. Зменшуючи стягнення пені, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що у відповідача тяжкий матеріальний стан, що підтверджується перебуванням на її утриманні сина ОСОБА_3 , який є інвалідом з дитинства ІІ групи. Тому враховуючи значний розмір пені, суд дійшов висновку, що розмір пені необхідно обмежити сумою в 2 000,00 грн, яка є достатньою для забезпечення задоволення інтересів позивача і водночас не порушить баланс між його інтересами та інтересами позичальника. 
Короткий зміст вимог наведених у касаційних скаргах
У липні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2  подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 липня 2017 року та постанову апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що сторони встановили строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 26 листопада 2021 року. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом (прострочена заборгованість), останні оплати по кредитному договору ОСОБА_1 здійснила 11 листопада 2010 року у сумі 171,88 доларів США. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14. Банк звернувся до суду з позовом 15 липня 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Проте, суди не застосували наслідки спливу позовної давності та не перевірили доводи з цього приводу. 
Крім того, суд апеляційної інстанції не перевірив доводи ОСОБА_1 з приводу отримання нею грошових коштів в розмірі зазначеному позивачем, у зв`язку з чим наданий позивачем розрахунок заборгованості не можна вважати належним доказом наявності заборгованості по кредитному договору. 
Аргументи учасників справи 
Відзив на касаційну скаргу від інших учасників до Верховного Суду не надходив. 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції. 
Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року зупинено виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 липня 2017 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
У жовтні 2018 року матеріали цивільної справи № 295/11078/14-ц надійшли до Верховного Суду та 16 квітня 2020 року передані судді-доповідачу Дундар І. О.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
Судами встановлено, що 27 листопада 2006 року між позивачем та відповідачем укладено договір невідновлювальної кредитної лінії № 288/58-006 щодо надання кредиту в сумі 30 000,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % на рік та кінцевим терміном повернення до 26 листопада 2021 року. Відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним, а також провести інші платежі в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.
Згідно додаткових угод № 1, № 3, № 4 та № 5 ліміт збільшено до 70 000,00 дол. США, відсоткову ставку встановлено на рівні 15,00 % річних, погоджено, що основний борг станом на 22 травня 2009 року становить 63 006,35 дол. США, а також змінено графік погашення заборгованості.
У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку зі сплати коштів в рахунок погашення боргу за кредитним договором та процентів за користування кредитом станом на 13 січня 2015 року заборгованість становить 88 484,10 дол. США, яка складається з: 59 533,47 дол. США - заборгованості за кредитом, 28 950,63 дол США - заборгованості за відсотками, 4 826,64 дол. (57 332,78 грн.) - пені.
З висновку експерта від 18 лютого 2016 року № 1/1247 вбачається, що підписи від імені ОСОБА_1 у договорі про надання невідновлюваної кредитної лінії № 288/58-006 від 27 листопада 2006 року та додаткових угодах № 1 від 13 квітня 2007 року, № 2 від 20 червня 2007 року, № 3 від 16 травня 2008 року, № 4 від 22 травня 2009 року, № 5 від 05 листопада 2010 року до вказаного договору виконані ОСОБА_1 . Підписи від імені ОСОБА_1 у заявах на переказ готівки платника ОСОБА_1 від 21 травня 2009 року, від 09 жовтня 2009 року виконані нею, а в заявах від 12 травня 2009 року, від 10 серпня 2009 року, від 10 вересня 2009 року, 10  листопада 2009 року, 10 грудня 2009 року, від 10 березня 2010 року виконані не нею, а іншою особою.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 
Статтею 1050 ЦК України також передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3 додаткової угоди № 5 до договору про надання невідновлюваної кредитної лінії № 288/58-006 від 27 листопада 2006 року передбачено, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів , визначених п. 2.5 Договору, та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на (тридцять) календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник в свою чергу, зобов`язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення кредитора. 
07 лютого 2014 року на адресу позичальника була направлена вимога про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів за користування кредитом та штрафних санкцій, які передбачені договором. Зазначена вимога вручена ОСОБА_1 12 лютого 2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції, не звернув увагу на те, що зверненням 07 лютого 2014 року до позичальника з вимогою про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом та використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України).  
Суд апеляційної інстанції: не надав оцінки пункту 3 додаткової угоди № 5 до договору про надання невідновлюваної кредитної лінії № 288/58-006 від 27 листопада 2006 року; не з`ясував за який період нарахована заборгованість; не врахував, що після настання строку виконання договору кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. 
Отже, висновки суду апеляційної інстанції про залишення без змін рішення суду першої інстанції є передчасними.
Доводи касаційної скарги про те, що судами не застосовано позовну давність є безпідставними, оскільки в матеріалах справи заява про застосування наслідків спливу позовної давності відсутня.
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржене рішення суду апеляційної інстанції скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400 та 411 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Постанову апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2018 рокускасувати.
Справу № 295/11078/14-ц направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції постанова апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2018 року втрачає законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    І. О. Дундар 
 
Судді:                                                                             Н. О. Антоненко
 
                                                                                      В. І. Журавель
 
                                                                                      Є. В. Краснощоков
 
                                                                                      М. М. Русинчук