ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 вересня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/2489/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:           Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
секретар судового засідання: Новошицька О.О.
за участю:          представника позивача: Працевитого Геннадія Олександровича;
                              представника відповідача: Лабур Михайла Григоровича
розглянувши у відкритому судовому засіданні та в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 (головуючий суддя Конишва О.В. повний текст складено 25.10.2019)
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління ДФС у Запорізькій області (правонаступником якого є Головне управління ДПС у Запорізькій області) про скасування податкових повідомлень-рішень,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області №0004391305, №0004371305 від 18.03.2019.
Позов обґрунтовано тим, що відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ “Перехідні положення”  Податкового кодексу України  сума боргу прощена (анульована) банком не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподаткованого доходу позивача відповідно до ПК України, отже оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.10.2019 в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, обґрунтовано тим, що сума прощеного (анульованого) кредитором боргу (1 088 100,23 грн.) перевищує суму курсової різниці (746   272,31 грн.) тому відповідач вірно застосував вимоги абзацу “д” підпункту   164.2.17   пункту   164.2   статті   164 ПК. Також суд першої інстанції врахував належне повідомлення банком позивача про анулювання (прощеного) боргу та обов`язок подачі декларації, що підтверджується пунктом 7 договору від 22.08.2017 про внесення змін та доповнень №1 (по зміну валюти та часткове прощення боргу) до Кредитного договору №311/709485 від 13.08.2008 року (зазначено, що позичальник вважається належним чином повідомленим про прощення йому зобов`язань по кредиту з моменту виникнення таких обставин згідно умов кредитного договору та цієї Угоди та обов`язок подачі декларації).  Вказаний договір був особисто підписаний позивачем.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на те, що відповідачем була порушена процедура повідомлення платника податків про проведення перевірки. Зазначає про курсову різницю,  саме сума богу, яка не підлягає оподаткуванню при анулюванні валютного кредиту становить 998 293,81грн. Вказує, що фактично анульованою є сума 797 038,33грн. Також вважає, що його було не належним чином повідомлено про факт отримання ним доходу в сумі 341 827,92грн. у зв`язку з прощення банком боргу. 
Відповідачем до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Посилається на те, що позивач був належним чином повідомлений про проведення перевірки, а також був належним чином повідомлений банком про анулювання (прощеного) боргу та обов`язок подачі декларації, що підтверджується пунктом 7 договору від 22.08.2017 про внесення змін та доповнень №1 (по зміну валюти та часткове прощення боргу) до Кредитного договору №311/709485 від 13.08.2008 року.
У зв`язку з епідеміологічною ситуацією та встановленням карантину, розгляд справи відкладався.
У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, залишивши рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Надав пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 13.08.2008 року між позивачем та ПАТ “Індустріально-експортний Банк” (правонаступником якого є АТ “Індустріально-експортний Банк”; правонаступником якого є ПАТ “Креді Агріколь Банк” (надалі - Кредитор/Банк) було укладено кредитний договір №311/709485. Згідно з умовами цього Договору, Позичальник отримував кредит у розмірі 54 000дол. США зі сплатою 13,40% річних та кінцевим строком повернення кредитних коштів 13.08.2033 року.
Частина боргу за вказаним договором була прощена банком, однак позивач не подав декларацію щодо набутого додаткового блага, як наслідок, податковим органом, після проведення перевірки, щодо позивача прийняті податкові повідомленні-рішення у зв`язку з заниженням суми податку на доходи. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин суд першої інстанції правильно застосував норми Конституції України, Податкового кодексу України, Закону України “Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню”.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Предметом даного спору є правомірність/протиправність прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень №0004391305, №0004371305 від 18.03.2019.
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що за наслідками перевірки контролюючим органом прийняті 3 податкові повідомлення-рішення №0004391305, №0004381305, №0004371305 від 18.03.2019.
Водночас, згідно позовних вимог позивач оскаржує лише 2 податкові повідомлення-рішення від 18.03.2019 : 
- №0004391305 на суму 76 731,29грн. - зобов`язання по сплаті податку з доходів фізичної особи, пов`язаним з прощенням боргу кредитором (а.с. 64).
- №0004371305 на суму 6394,28грн. – зобов`язання по сплаті військового збору (а.с. 66).
Вирішуючи питання щодо правомірності/протиправності включення контролюючим органом прощеного (анульованого) банком боргу позивача до складу його оподаткованого доходу як додаткового блага, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Відповідно до підпункту   14.1.47   пункту   14.1   статті   14 ПК України   додаткові блага – це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами   розділу IV цього Кодексу).
Згідно з пунктом 163.1   статті   163 ПК    України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Згідно з пунктом   164.1   статті   164   цього ж   Кодексу   базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що до доходів та додаткових благ, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.
Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені пунктом   164.2   статті   164 ПК України.
При цьому, згідно абзацу “д” підпункту 164.2.17 цього пункту (у редакції, чинній станом на 2017 рік) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25% однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором, водночас, законодавець зобов`язує кредитора повідомити платника податку про прощення боргу про у належний спосіб, а боржника самостійно сплатити податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. 
Зокрема, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань" від 09 квітня 2015 року № 321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року,   редакція підпункту   165.1.55   пункту   165.1   статті   165 Податкового кодексу України   була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.
Слід зазначити, що у зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 07.05.2015 підрозділ 1   розділу XX “Перехідні положення” Податкового кодексу України було доповнено пунктом 8 на підставі Закону України “Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань”. 
Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України “Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню”, згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.  
Однією з таких преференцій, встановлених у пункті 8 підрозділу 1   розділу XX “Перехідні положення” Податкового кодексу України, є виключення із додаткового блага платника податку і невключення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу прощених (анульованих) кредитором сум курсової різниці та процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами. 
Курсова різниця обчислюється як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. 
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що норми пункту 8 підрозділу 1   розділу XX “Перехідні положення” Податкового кодексу України - застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01.01.2015.
Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.
В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 01.01.2015 боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 01.01.2014 та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1   розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України. 
При цьому, застосування вимог абзацу “д” підпункту   164.2.17   пункту   164.2   статті   164 Податкового кодексу України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, встановленими пунктом 8 підрозділу 1   розділу XX “Перехідні положення” ПК України.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.09.2019 року по справі №815/6032/17.
Матеріалами справи підтверджується, що 22.08.2017 між позивачем та ПАТ “Креді Агріколь Банк” укладено Договір про внесення змін та доповнень №1 (по зміну валюти та часткове прощення боргу) до Кредитного договору №311/709485 від 13.08.2008 (а.с. 26).
Відповідно до умов договору сторони домовилися про наступне:
- (пункт 2) змінити валюту зобов`язання та валюту виконання зобов`язання на українську гривню; 
- (пункт 3) на момент укладення угоди сума боргу Боржника перед Кредитором становить 57 198,43 дол США, що за офіційним курсом НБУ на дату укладення угоди становить 1 455 309,26 грн.;
- (пункт 4) за умови погашення позичальником у день укладення зазначеної угоди заборгованості  за кредитом у розмірі не менше ніж 20% від  суми заборгованості по кредиту зазначеної у п.3 цієї угоди, що становить 291 061,90 грн. Банк припиняє зобов`язання Позичальника щодо погашення залишку кредиту у розмірі 80% від суми заборгованості по кредиту, що становить 1   164   247,36 грн. ( з них кредиту сплати  1 088 100,23 грн., нарахованих доходів за кредитом 76   147,13 грн., шляхом прощення боргу позичальнику;
- (пункт 7) з моменту підписання Угоди позичальник вважається належним чином повідомленим про прощення йому зобов`язань по кредиту з моменту виникнення таких обставин згідно умов кредитного договору та цієї Угоди. При прощенні боргу у Позичальника відповідно до вимог Податкового кодексу України виникає оподаткований дохід та Позичальник зобов`язаний подати до податкового органу декларацію сплати податків та зборів з такого доходу в порядку та у розмірах встановлених чинним законодавством України.
Отже, вказаним Договором від 22.08.2017 банк (кредитор) у відповідності до вимог абзацу “д” підпункту 164.2.17 ПКУ - повідомив платника податку – боржника (позивача) шляхом укладення відповідного договору про прощення боргу та зазначив про обов`язок подати до податкового органу декларацію сплати податків та зборів з такого доходу в порядку та у розмірах встановлених чинним законодавством України.  
Вказана угода підписана безпосередньо позивачем, отже позивач був повідомлений у відповідності до вимог законодавства України про свої обов`язки подати до податкового органу декларацію сплати податків та зборів з такого доходу. Договір від 22.08.2017 є дійсним, в судовому порядку не скасований.
Як зазначалося вище, відповідно до п. 4 Договору від 22.08.2017 про внесення змін та доповнень №1 (по зміну валюти та часткове прощення боргу) до Кредитного договору №311/709485 від 13.08.2008 року - банк припиняє зобов`язання Позичальника щодо  погашення залишку кредиту у розмірі 80% від суми заборгованості по кредиту, що становить 1  164   247,36 грн. (з них кредиту сплати 1 088 100,23 грн., нарахованих доходів за кредитом 76   147,13 грн., шляхом прощення боргу позичальнику).
Крім того, в листі ПАТ “Креді Агріколь” від 18.07.2018 зазначено, що сума прощеного боргу в складає  1 088 100,23 грн., з яких 341   827,92 грн. за ознакою доходу 126 ( додаткове благо) та  746   272,31 грн. за ознакою доходу “ 127” (курсова різниця).
Оскільки сума прощеного (анульованого) кредитором боргу (1 088 100,23 грн.) перевищує над сумою курсової різниці (746   272,31 грн.), тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач правильно застосував вимоги абзацу “д” підпункту 164.2.17  пункту 164.2   статті   164 ПК.
Таким чином податкове повідомлення-рішення №0004391305 на суму 76 731,29грн. про сплату податку з доходів фізичної особи, що пов`язані з прощенням боргу кредитором є правомірним та не підлягає скасуванню.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про свою незгоду з розрахунком позивачем курсової різниці, з огляду на те, що позивач використовує при розрахунку не основну суму боргу за фінансовим (54 0000 дол. США) , а суму загальної заборгованості, яка включає і проценти на день укладання додаткової угоди від 22.08.2017 (57   198,43 дол. США), що є неправильним при розрахунку відповідно до  пункті 8 підрозділу 1   розділу XX “Перехідні положення” ПК України.
Не знайшли підтвердження в судовому засіданні аргументи позивача, що Кредитор не повідомив належним чином платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу, з огляду на те, що в пункті 7 договору від 22.08.2017  про внесення змін та доповнень №1 (по зміну валюти та часткове прощення боргу) до Кредитного договору №311/709485 від 13.08.2008 року зазначено, що позичальник вважається належним чином повідомленим про прощення йому зобов`язань по кредиту з моменту виникнення таких обставин згідно умов кредитного договору та цієї Угоди та обов`язок подачі декларації. Зазначений договір був особисто підписаний позивачем (а.с. 26).
Також, матеріалами справи підтверджується, що 21.05.2018 Вознесенівським управлінням у м. Запоріжжі ГУ ДФС у Запорізькій області позивачу на поштову адресу, надіслано лист - запрошення до Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області №3480/14/08-01-50-02, для надання декларації про доходи одержані за ознакою 126 “Дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо” за період з 01.01.2017 по 31.12.2017. Лист від 21.05.2018 року №3480/14/08-01-50-02 отримав особисто ОСОБА_1 29.05.2018. Про що заперечень не зазначалося.
В цьому листі зазначено Згідно інформації відділу Державного реєстру ДФС України ("Відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів") встановлено, що позивач у 2017 році отримав дохід у сумі 341827,92 грн. від ПАТ “Креді Агріколь банк” за ознакою доходу 126 - “Дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 розділу IV Кодексу) (підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу)” та не подав декларацію.
З метою підтвердження інформації, що відображена у відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, стосовно отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага (ознака доходу 126) протягом 2017 року в сумі 341827,92 грн., ГУ ДФС у Запорізькій області направлено лист від 26.06.2018р. №18806/10/08-01-50-02., на адресу ПАТ “Креді Агріколь банк”.
При цьому, 18.07.2018 ПАТ “Креді Агріколь банк” супровідним листом №416 надано копію договору від 22.08.2017 про внесення змін та доповнень № 1 (про зміну валюти та часткове прощення боргу) до кредитного договору №311/709485 від 13.08.2008.
В листі ПАТ “Креді Агріколь” від 18.07.2018 зазначено, що за підсумками звітного періоду суму прощеного боргу відображено в звіті 1ДФ за 2017 рік в загальному розмірі , що становить 1 088 100, 23 грн., з яких 341  827,92 грн. за ознакою доходу 126 ( додаткове благо) та  746   272,31 грн. з ознакою доходу “ 127” (курсова різниця).
Оскільки позивачем не надано до органів ДФС податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017р. та не задекларовано дохід отриманий у вигляді “додаткового блага” за ознакою “ 126”, була проведена перевірка позивача.
Зокрема, перевірка платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 проведена 17.01.2019 на підставі наказу ГУ ДФС у Запорізькій області № 4168 від 10.12.2018 року:  позапланова невиїзна документальна перевірка (підстави пп. 75.1.2 п.75.1 ст. 75, пп.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України).
17.01.2019 за наслідками перевірки складено Акт перевірки №21/08-01-13-05/ НОМЕР_1 та встановлені наступні правопорушення:
- пп. “д” 164.2.17 пп.164.2.17 п. 164.2 ст.164, п. 167.1 ст.167, підпункт 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями), в результаті донараховано військового збору за 2017рік у сумі 5115,42 грн.,
- пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, пп. 179.1, пп. 179.7 ст. 179 ПКУ не надано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік,
- пп. “д” 164.2.17 пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164, п. 167.1 ст.167 ПКУ, в результаті донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2017 рік у сумі 61385,03 грн.
Акт перевірки був надісланий позивачу 18.01.2019, однак повернувся за закінченням терміну зберігання.
За результатами розгляду матеріалів перевірки були прийняті податкові повідомлення- рішення, щодо отримання яких позивач не заперечував: податкове повідомлення-рішення № 0004391305 форма “Р” (податок на доходи фізичних осіб) від 18.03.2019;  податкове повідомлення-рішення № 0004371305 форма “Р” (військовий збір ) від 18.03.2019; податкове повідомлення-рішення №0004381305 форма “ПС” ( за неподання декларації про майновий стан та доходи) від 18.03.2019.
Стосовно аргументів апеляційної скарги щодо неотримання наказу та повідомлення про проведення перевірки, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до п. 78.4 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведения зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному   статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
При цьому, в акті перевірки зазначено, що повідомлення про проведення перевірки направлено листом 11.12.2018, а копію наказу направлено листом з повідомленням про вручення - 10.12.2018. 
На підтвердження направлення відповідачем вище наведених документів матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №6910703444006.
Відповідно до поштового відправлення №6910703444006 позивачу були направлені документи саме 12.12.2018, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Історична 37б/31 та вручено повідомлення 15.12.2018 за вказаною адресою. 
Водночас, відмітка на поштовому відправленні свідчить по те, що дата подання його на пошту відповідачем саме 12.12.2018.
Оскільки матеріали справи не містять даних про прийняття відповідачем будь–яких інших документів в період з 10.12.2018 по 12.12.2018 року, крім наказу від 10.12.2018 та повідомлення про проведення перевірки від 11.12.2018,  доказів направлення листів позивачу у цей період не надавалося, то беручи до уваги, що дане поштове відправлення було отримано та містить печатку Укрпошти, відсутні підстави вважати, що наказ та повідомлення не направлялися і не були вручені.
Зазначене дає підстави для висновку про законність підстав проведення перевірки позивача.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції той факт, що інформація щодо  рекомендованого листа №6910703444006 не була внесена до інформаційної системи  сайту Укрпошти, за наявності печатки Укрпошти на конверті, не може служити беззаперечним доказом, що даний лист не був направлений позивачу.
Також, колегії суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Акт перевірки від 17.01.2019 надісланий позивачу 18.01.2019, однак повернувся за закінченням терміну зберігання.
Слід зазначити, що особливості направлення актів документальних невиїзних перевірок регулюється п.86.4 ст.86 та п.42.4 ст.42 ПК України відповідно до якого (…) у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
З огляду на викладене вище, колегії суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність протиправних дій відповідача щодо порядку проведення перевірки.
Також колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що подання декларації про майновий стан і доходи регулюється нормами Податкового кодексу України (ст.   49, 179).
Так, згідно підпункту   49.18.4   пункту   49.18   статті   49 Податкового кодексу України   податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених   розділом IV цього Кодексу.
При цьому пунктом   179.1   статті   179 Податкового кодексу України   передбачено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього   Кодексу.
Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.
При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.
Оскільки позивач отримав додаткове благо у 2017 році у вигляді прощення боргу за кредитом, то у позивача виник обов`язок щодо подачі декларації за 2017 рік, натомість, матеріали справи не містять підтверджень, що позивачем зазначений обов`язок виконаний. 
Матеріалами справи підтверджується, що контролюючим органом на основі акта перевірки прийняте податкове повідомлення-рішення №0004381305 від 18.03.2019 року (а.с. 13), яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 170 грн. за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2017 рік, однак, оскільки позивач не оскаржує податкове повідомлення-рішення №0004381305 від 18.03.2019 року, то у суду відсутні підстави для надання оцінки щодо нього.
Донарахування грошового зобов`язання з військового збору, є похідними від основного зобов`язання, оскільки безпосередньо пов`язане з розміром оподатковуваного доходу позивача.
Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VІІІ “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи”, який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10   розділу XX “Перехідні положення” ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом   162.1   статті   162   цього   Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені   статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1.5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту .
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому   статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту . 
Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у етапі 171 цього   Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені   статтею 176 цього Кодексу.
Таким чином, отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, є підставою для нарахування позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору. 
Отже, прийняте на основі акта перевірки податкове повідомлення-рішення № 0004371305 від 18.03.2019 року (а.с. 11), яким нараховано зобов`язання зі сплати військового збору в розмірі 6394,28грн. за 2017 рік є правомірним та скасуванню не підлягає.
Згідно частини 1 статті 77 КАС України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведена правомірність та обґрунтованість прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.
Натомість, позивач не довів тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами чинного законодавства України, що регулює дані правовідносини.
Права, свободи та інтереси позивача не порушені.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили 02.09.2020 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу п.2 ч.5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 02.09.2020.
В повному обсязі постанова виготовлена 07.09.2020.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова