ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року	Львів	Справа № 460/897/20 пров. № А/857/8520/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                       Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гуляка В.В., Коваля Р.Й.
з участю секретаря судового засідання                     Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року в справі №460/897/20 (суддя Щербаков В.В., м. Рівне) за позовом ОСОБА_1 до оперативного командування ,,Захід”  Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до оперативного командування ,,Захід” Сухопутних військ Збройних Сил України, в якому просив: а) визнати протиправними дії оперативного командування ,,Захід”  Сухопутних військ Збройних Сил України щодо зняття з ОСОБА_1 частини суми щомісячної додаткової грошової винагороди внаслідок зняття премії за грудень 2016 року; 
б) зобов`язати оперативне командування ,,Захід”  Сухопутних військ Збройних Сил України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 в повному обсязі щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення за грудень 2016 року у відповідності до вимог наказу Міністерства оборони України від 24.10.2016 №550 ,,Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України”, в сумі 4400,18грн, з урахуванням виплаченої щомісячної додаткової грошової винагороди.
Рішенням від 23 червня 2020 року Рівненський окружний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив повністю.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди регламентує виключно Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016 №550. А тому безпідставним вважає покликання суду першої інстанції на норми Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оброни України від 11.06.2008 №260.
Так, відповідно до положень Інструкції №550, зокрема, п.10 передбачено випадки, коли командир (начальник) військової частини (установи, організації) має право зменшувати розміри додаткової винагороди.
Проте, на переконання апелянта, додаткова грошова винагорода була виплачена в розмірі, меншому від 60% місячного грошового забезпечення, протиправно, за відсутності наказу та підстав, передбачених Інструкцією №550.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Оперативне командування ,,Захід”  Сухопутних військ Збройних Сил України подало відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права та  просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. 
Позивач у судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі. 
Представники відповідача вимоги апеляційної скарги заперечили за їх безпідставністю, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що наказом командувача Сухопутних військ ЗС України (по особовому складу) від 13.09.2017 №318 підполковника ОСОБА_1  відповідно до ч.6 ст.26 Закону України ,,Про військовий обов`язок і військову службу”, з урахуванням вимог ч.8 цієї ж статті звільнено у запас за пунктом «б» за станом здоров`я.
Наказом командувача військ оперативного командування ,,Захід”  від 21.09.2017 №215 з 28.09.2017 виключено зі списків особового складу частини та направлено для зарахування на військовий облік до Рівненського об`єднаного міського військового комісаріату.
25.11.2019 позивач надіслав відповідачу запит з питань винагород, які передбачені нормативно-правовими актами, та які виплачувалися оперативним командуванням.
Відповідно до відповіді №501/4479 від 05.12.2019 позивачу здійснювалася виплата щомісячної додаткової грошової винагороди відповідно до наказу Міністерства оборони України від 24.10.2016 №550 ,,Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України”, з 01.01.2015, з 01.01.2016, та з 01.01.2017 у розмірі 60% місячного грошового забезпечення.
03.12.2019 ОСОБА_1 надіслав відповідачу запит щодо надання витягів з наказу командувача військ оперативного командування ,, ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, у відповідності до яких здійснено виплату (зменшення виплати) щомісячної додаткової грошової винагороди за грудень 2016 року, та за січень 2017 року.
Відповідач відповіддю за №501/4514 від 09.12.2019 надав витяги з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 04.01.2017 №16, від 04.02.2017 №69 ,,Про виплату щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям військ оперативного командування ,, ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, в яких було зазначено про виплату додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення.
09.12.2019 позивач надіслав відповідачу запит щодо отримання облікових карток за 2015 -2017 рік. Відповідач відповіддю за №501/4634 від 18.12.2019 надав облікові картки.
Відповідно до облікової картки за 2017 рік за №501/4626 від 18.12.2019 щомісячна додаткова грошова винагорода за грудень 2016 року склала 4125,38 грн. 
20.12.2019 позивач надіслав відповідачу запит про надання витягу з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у відповідності до якого здійснено зменшення виплати щомісячної додаткової грошової винагороди за грудень 2016 року з 4400,18 грн до 4125,38 грн. 
15.01.2020 позивач отримав лист відповідача, в якому надано відповідь за №501/64 від 13.01.2020, долучено витяги з наказу командувача військ оперативного командування ,,Захід” від 04.01.2017 №15 ,,Про преміювання військовослужбовців військ оперативного командування ,,Захід” за їх особистий внесок у загальні результати служби в грудні 2016 року», та витяг з наказу від 04.01.2017 №16 ,,Про виплату щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 ”. 
При цьому, відповідач повідомив, що оскільки наказом від 04.01.2017 №15 ОСОБА_1  було зменшено розмір премії на 10% у грудні 2016 року у зв`язку з оголошенням дисциплінарного стягнення - догани, тому за наслідком зняття премії у 10% зменшено щомісячну додаткову грошову винагороду.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції  керувався тим, що виплата щомісячної додатковї грошової винагороди за грудень 2016 року проведена з врахуванням усіх складових грошового забезпечення позивача в розмірі 60%, а тому оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », реалізовуючи свої владні управлінські функції, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до частини другої статті 65 Конституції України громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Як передбачено частиною 2 статті 9 Закону Законом України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі – Закон № 2011-ХІІ), до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Складові грошового забезпечення визначені також Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оброни України від 11.06.2008 №260, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.  
Так, відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 260 грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.
Відтак, постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 ,,Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій”, чинною на час виникнення спірних правовідносин (далі – Постанова № 889), установлено щомісячну додаткову грошову винагороду (пункт 1 Постанови № 889). 
Пунктом 2 Постанови № 889 було передбачено, що граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
24 жовтня 2016 року Міністерством оборони на виконання Постанови № 889 затверджено Інструкцію № 550, пункт 2 якої передбачав, що виплата щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) здійснюється у розмірі до 60 відсотків місячного грошового забезпечення на місяць.
Згідно із пунктом 3 Інструкції № 550 до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).
Зі змісту вказаних норми слід дійти висновку, що розмір щомісячної додаткової грошової винагороди позивач становить до 60 відсотків грошового забезпечення, проте сума такої виплати прямо пропорційно залежить від сум складових місячного грошового забезпечення військовослужбовця. 
Так, з матеріалів справи колегія суддів вбачає, що відповідно до наказу командувача військ оперативного командування ,,Захід” №16 від 04.01.2017 про виплату щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям військ оперативного командування ,,Захід” така виплата за грудень 2016 року старшому офіцеру відділу напрямків управління територіальної оборони підполковнику ОСОБА_1 була визначена в розмірі 60% від місячного грошового забезпечення.
При  цьому, грошове забезпечення ОСОБА_1 за грудень 2016 року згідно облікової картки за 2016 рік № 501/4627 від 18.12.2019 складалося з таких складових:
Військове звання – 130,00 грн.
Посадовий оклад – 1145,00 грн.
35% вислуга років – 446,25 грн.
15% - за таємність 171,75 грн.
50% надбавка за особливості проходження служби – 860,63 грн.
360% премія за грудень 2016р. – 4122,00грн
Відтак, 60% від вказаних вище сум складає 4125,80 грн та становить суму щомісячної додатковї грошової винагороди, нарахованої позивачу в грудні 2016 року.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, при визначенні і виплаті позивачу грошової винагороди відповідач врахував всі складові грошового забезпечення позивача та визначив її у розмірі, встановленому законодавством, а саме – 60% місячного грошового забезпечення.
Невідповідність суми такої виплати за грудень 2016 року - 4125, 80 грн сумам за  попередній період  - 4400,18 грн відповідач пояснив зменшенням суми однієї складової грошового забезпечення позивача у грудні 2016 року, а саме - премії на 10%.
Так, згідно з наказом командувача військ оперативного командування ,,Захід” від 04.01.2017 №15 ,,Про преміювання військовослужбовців військ оперативного командування ,,Захід” за їх особистий внесок у загальні результати служби у грудні 2016 року” старшому офіцеру відділу напрямків управління територіальної оборони підполковнику ОСОБА_1 зменшено розмір премії на 10% за підсумками роботи в грудні 2016 року у зв`язку з оголошенням йому дисциплінарного стягнення  - догани начальником управління територіальної оборони управління оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” 02.12.2016.
При цьому суд першої інстанції детально проаналізував норми Закону України ,,Про Дисциплінарний статут в Збройних силах України” та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, та встановив, що командувач військ оперативного командування ,,Захід” наділений такими повноваженнями.
Саме в даному контексті суд першої інстанції покликався на норми Інструкції №260, а також при встановленні складових грошового забезпечення військовослужбовців.
А тому безпідставним є твердження апелянта про неправильне застосування судом першої  інстанції вказаних вище норм до спірних правовідносин.
Відхиляє колегія суддів і покликання апелянта на п. 10 Інструкції №550, яким передбачено виключний перелік підстав, за яких командир (начальник) військової частини (організації) має право зменшувати розмір щомісячної додаткової грошової винагороди, оскільки, як встановили суди з досліджених обставин справи, такого зменшення в порядку вказаної Інструкції не відбулося.
Щомісячна додаткова грошова винагорода за грудень 2016 року була нарахована та виплачена ОСОБА_1 в розмірі 60% суми фактичного грошового забезпечення останнього за грудень 2016 року з врахуванням усіх складових.
Вказівки апелянта на висновки Великої Палати Верховного Суду  в постанові від 06.02.2019 у справі №522/2738/17 та Верховного Суду в постанові від 21.08.2019 у справі №569/190/58/17 є недоречними, оскільки предмет спору в цих справах був іншим, а саме – включення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні, а також нараховується пенсія. 
Аналізуючи вищенаведені фактичні обставини справи та законодавчі приписи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки нарахування позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди за грудень 2016 року було здійснено відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.     
Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року в справі №460/897/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених частиною четвертою  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повне судове рішення складено 01.10.2020.