УХВАЛА

27 липня 2020 року 
м. Київ

Справа №  910/6673/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. - головуючого, Краснова Є.В., Случа О.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Фонду державного майна України
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020
та рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2019
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Укрвтормет"
до Фонду державного майна України
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача:
1. Державний реєстратор юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан Марина Миколаївна,
2. Закрите акціонерне товариство "Одеса-Чай",
3. Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр естетичного виховання "Золоті Сторінки",
4. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області
про визнання права власності,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 закрито касаційне провадження за касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр естетичного виховання "Золоті Сторінки" та Фонду державного майна України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 і рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 у справі № 910/6673/19.
07.07.2020 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Фонду державного майна України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 (повний текст складено 03.02.2020) та рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 у справі № 910/6673/19, подана разом з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження 06.07.2020.
Розглянувши матеріали касаційної скарги, Суд вирішив залишити зазначену скаргу без руху, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ") у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
У поданій вдруге касаційній скарзі Фонду державного майна України, як на підставу її подання, посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо умов та порядку застосування принципу "балансу вірогідностей".
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Як зазначалося вище, заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду про застосування принципу "балансу вірогідностей", однак не наводить конкретну норму права щодо застосування якої відсутній такий висновок з огляду на вказаний принцип.
Таким чином, оскільки у касаційній скарзі Фонду державного майна України не наведено конкретну норму права щодо застосування якої у аналогічних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, вказана скарга підлягає залишенню без руху відповідно до частини другої статті 292 Господарського процесуального кодексу України.
Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 288 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Предметом касаційного оскарження є постанова Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 (повний текст складено 03.02.2020), тобто останнім днем подання касаційної скарги є 24.02.2020 (враховуючи вихідні дні).
Зазначена постанова апеляційного господарського суду була вручена заявнику 06.02.2020.
Таким чином, передбачений статтею 288 Господарського процесуального кодексу України 20-денний строк з дня отримання заявником повного тексту оскаржуваного судового рішення, закінчився 26.02.2020.
Касаційну скаргу було подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 06.07.2020, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження зазначеної постанови апеляційного господарського суду.
При цьому Суд враховує, що строк на касаційне оскарження вказаної постанови закінчився ще до початку оголошення на усій території України карантину, який постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 установлено з 12.03.2020, а тому Закон України від 30.03.2020 №540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", згідно з яким процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину, у цьому випадку не застосовується.
Відповідно до частини першої статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку. Поважними визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.
Звертаючись повторно із касаційною скаргою, заявник у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження просить поновити вказаний строк, посилаючись на реалізацію його права на звернення до суду з касаційною скаргою з інших підстав.
Верховний Суд ухвалою від 10.06.2020 закрив касаційне провадження у зв`язку з тим, що висновки щодо застосування норми права, викладені у постановах Верховного Суду на які посилався заявник у касаційній скарзі, стосувалися правовідносин, які не є подібними до спірних, а інші доводи касаційної скарги зводились до переоцінки доказів, що не входить до повноважень суду касаційної інстанції.
Таким чином, скаржником вже подавалася касаційна скарга, провадження за якою було закрито у зв`язку з тим, що Верховний Суд визнав наведені у ній підстави касаційного оскарження такими, що не знайшли свого підтвердження.
Отже, зазначені скаржником причини повторного подання касаційної скарги після закінчення строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними для поновлення вказаного строку, оскільки залежать лише від суб`єктивної волі скаржника, а не від об`єктивно існуючих обставин.
Статтею 129 Конституції України визначено як одну із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
При цьому колегія суддів враховує, що право на суд не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.
Так, у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип стверджує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 40, 41, від 03.04.2008).
З огляду на викладене Суд вважає, що доводи, наведені в клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження є неповажними.
Частиною третьою статті 292 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.
Крім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
За змістом підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду необхідно сплатити 200% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Згідно з підпунктом 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції закону, чинній на момент подання позовної заяви) ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становила 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції закону, чинній на момент подання позовної заяви), ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру становила 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Скаржником до касаційної скарги, поданої 06.07.2020, додано платіжне доручення від 15.01.2020 № 28, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 25 234,76 грн за подання касаційної скарги, касаційне провадження за якою було закрито ухвалою Верховного Суду від 10.06.2020.
Таким чином, вищевказане платіжне доручення, яке підтверджує сплату судового збору за вперше подану касаційну скаргу, не може бути доказом сплати судового збору за звернення з касаційною скаргою, поданою 06.07.2020.
При цьому Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Водночас закриття провадження у справі (в тому числі в касаційній інстанції) і закриття касаційного провадження (у тому числі з підстави передбаченої пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України) є різними процесуальними діями та регулюються різними нормами Господарського процесуального кодексу України (статтею 231 та статтею 296 цього Кодексу), а відтак закриття касаційного провадження не відповідає ознакам, передбаченим пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір".
Відповідно до частини другої статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Частиною другою статті 174 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Отже, для усунення недоліків касаційної скарги Фонду державного майна України необхідно:
1) навести правові підстави касаційного оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 відмінні від тих, що були наведені у вперше поданій касаційній скарзі та розглянуті Верховним Судом, у тому числі конкретні норми права щодо застосування яких у аналогічних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду у контексті принципу "балансу вірогідностей";
2) навести інші підстави для поновлення строку на касаційне оскарження;
3) надати докази, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 25 234,76 грн за наведеними нижче реквізитами.
Отримувач коштів: УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102
Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897
Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)
Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007
Код банку отримувача (МФО): 899998
Код класифікації доходів бюджету: 22030102
Найменування податку, збору, платежу: Судовий збір (Верховний Суд, 055)
Символ звітності банку: 207.
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Фонду державного майна України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 у справі № 910/6673/19 залишити без руху до 27.08.2020, при цьому строк усунення недоліків не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                    В.А. Зуєв

Судді                    Є.В. Краснов
                    
                                                                                                    О.В. Случ