ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 761/28365/16-а
адміністративне провадження № К/9901/34751/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Коваленко Н.В., судді Чиркіна С.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу №761/28365/16-а
за позовом ОСОБА_1 
до Головного Управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Київського міського військового комісаріату
про зобов`язання вчинити певні дії
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року (прийняту у складі головуючого судді Притули Н.Г.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року (постановлену у складі колегії: головуючого судді Межевича М.В., суддів Земляної Г.В., Сорочка Є.О.),
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Київського міського військового комісаріату, в якому просив: 
визнати бездіяльність (дії) Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо неперерахунку пенсії позивачу з 1 вересня 2008 року з грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу в розмірі відповідно до наказу Міноборони від 28 липня 2008 року №377 протиправними;
зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві скласти та надати до ІНФОРМАЦІЯ_1 список осіб пенсії яких підлягають перерахунку, що містить ім`я позивача для складання останнім довідки про розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку розміру пенсії з 1 вересня 2008 року з урахуванням підвищення посадового окладу згідно наказу Міноборони від 27 липня 2008 року №377;
зобов`язати Київський міський військовий комісаріат після отримання списку осіб, пенсії яких підлягають перерахунку, який містить ім`я позивача, скласти довідку для перерахунку пенсії про грошове забезпечення позивача з урахуванням посадового окладу відповідно до наказу Міноборони від 27 серпня 2008 року №377 з 1 вересня 2008 року та подати зазначену довідку до Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області;
зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві після отримання від ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки про грошове забезпечення позивача перерахувати та виплачувати позивачу пенсію, розмір якої обчислений з грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, відповідно до наказу Міноборони від 27 серпня 2008 року №377, здійснити виплату суми перерахунку починаючи з 1 вересня 2008 року;
зобов`язати відповідачів протягом місяця з дня набрання постановою законної сили надати звіт про виконання судового рішення.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Київський міський військовий комісаріат надав довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , а тому підстави для задоволення вимог до Київського міського військового комісаріату відсутні. 
Також суд вказав, що відсутні відомості про те, що до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві були передані списки після прийняття наказу №377 від 28 липня 2008 року, а позивач не звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок пенсії.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року  апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року скасовано в частині позовних вимог про: визнання бездіяльності (дій) Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не перерахунку пенсії з 1 вересня 2008 року по 8 лютого 2016 року з грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу в розмірі відповідно наказу Міноборони від 28 липня 2008 року №377 протиправними; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві скласти та надати до ІНФОРМАЦІЯ_1 список осіб пенсії яких підлягають перерахунку, який містить ім`я позивача для складання останнім довідки про розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку розміру пенсії з 1 вересня 2008 року з урахуванням підвищення посадового окладу згідно наказу Міноборони від 27 липня 2008 року №377; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 після отримання списку осіб пенсії яких підлягають перерахунку який містить ім`я позивача скласти довідку для перерахунку пенсії про грошове забезпечення позивача з урахуванням посадового окладу відповідно до наказу Міноборони № 377 з 1 вересня 2008 року та подати зазначену довідку до Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві після отримання від ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки про грошове забезпечення позивача перерахувати та виплачувати позивачу пенсію за період з 1 вересня 2008 року по 8 лютого 2016 року розмір якої обчислений з грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу відповідно до наказу Міноборони від 27 серпня 2008 року №377. У скасованій частині позов залишено без розгляду. В іншій частині постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року залишено без змін.
Постановляючи зазначене судове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач, оскаржуючи бездіяльність відповідачів за 2008 рік, порушив строки звернення до адміністративного суду, встановлені статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, позивач звернувся з скаргою до суду касаційної інстанції, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що судом апеляційної інстанції протиправно залишено позов без розгляду на підставі статті 99 КАС України, оскільки відповідно до статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-XII (далі – Закон № 2262-XII) строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.
Позиція інших учасників справи
23 березня 2017 року до суду надійшли заперечення відповідача на касаційну скаргу позивача, в яких зазначається, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, прийнятими з правильним застосуванням норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій – без змін.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 3 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі №761/28365/16-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.
У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII “Перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15  грудня  2017  року, далі – КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.
Суддя-доповідач ухвалою від 24 червня 2020 року прийняв до провадження адміністративну справу №761/28365/16-а та ухвалою від 22 липня 2020 року призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 23 липня 2020  року.
При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в лавах Збройних Сил України та 2 листопада 1999 року був звільнений з посади старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу Національного науково-дослідного центру оборонних технологій і воєнної безпеки України та на даний час перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону №2262-XII.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», з метою впорядкування розмірів посадових окладів військовослужбовців військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів України) та наукових установ Збройних Сил України наказом Міністра оборони України №377 від 28 липня 2008 року затверджено схеми розмірів посадових окладів військовослужбовців військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів України) і наукових установ Збройних Сил України.
Міністерство оборони України своїм листом від 29 серпня 2008 року №248/6/С/1087д повідомило Пенсійний фонд України про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку у зв`язку з набранням чинності наказу міністра оборони України від 28 липня 2008 року №377.
4 лютого 2008 року Київський міський військовий комісаріат надав до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідку із розміром посадового окладу ОСОБА_1 – 1  150  грн.
В травні 2012 року Київський міський військовий комісаріат надав до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідку про розмір грошового забезпечення для здійснення перерахунку пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України №355 від 23 квітня 2012 року. В даній довідці розмір посадового окладу не змінився.
Наказ Міністра оборони України №377 від 28 липня 2008 року втратив чинність 30 грудня 2013 року на підставі наказу Міністерства оборони України №814 від 27 листопада 2013 року.
26 липня 2016 року позивач звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив провести перерахунок грошового забезпечення для розрахунку пенсії згідно з наказом Міністра оборони України №377.
29 липня 2016 року Київський міський військовий комісаріат направив на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 1 квітня 2012 року на підставі наказу Міністра оборони України №377 від 28 липня 2008 року для збільшення розміру пенсії. В довідці, яка надана на підставі постанови Кабінету Міністрів України №355 від 23 квітня 2012 зазначено посадовий оклад в розмірі 1  460  грн. Одночасно у листі зазначено, що розмір окладу за посадою станом на 1 січня 2008 залишився без змін, тобто 1 150 грн.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року не відповідає, а доводи касаційної скарги є частково обґрунтованими з огляду на наступне.
Залишаючи позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Київського міського військового комісаріату про зобов`язання вчинити певні дії без розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк, визначений частиною першої статті 99 КАС України для звернення до суду з адміністративним позовом. 
Суд касаційної інстанції вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції щодо застосування у цій справі строку звернення до суду, виходячи з наступного.
В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).
Основний Закон України також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).
Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).
Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку, якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.
Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у випадку визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.
Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).
Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.
Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.
При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та залишення без розгляду позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.
З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" і у рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.
Неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист підтверджується також встановленим статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У протилежному випадку обов`язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов`язання перед державою підлягав б судовому захисту протягом 3 років, а такий же обов`язок держави перед громадянином - 6 місяцями.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом.
Згідно з частиною третьою статті 51 Закону №2262-XII перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.
Аналогічна правова позиція стосовно застосування процесуального строку у спорах, пов`язаних із правом особи на соціальний захист, викладена у постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 164/1904/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, від 9 липня 2019 року у справі 676/1557/16-ц, у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 493/1867/17, від 22 січня 2019 року у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017), 29 листопада 2019 року у справі №642/7479/16-а та від 30 січня 2020 року у справі №554/5119/16-а.
За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду не погоджується із тим, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення слід застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною статтею 99 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), оскільки це матиме наслідком неможливість реалізувати передбачене Законом №2262-XII право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час без обмеження строку у визначеному законодавством розмірі.
Разом із тим, судом апеляційної інстанції не досліджено питання правомірності дій відповідача у контексті перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 1 вересня 2008 року відповідно до законодавства України. 
У зв`язку із цим справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Київського міського військового комісаріату про зобов`язання вчинити певні дії слід направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Частиною першою статті 353 КАС України визначено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали судом першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а касаційна скарга - частковому задоволенню.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Враховуючи, що справа направляється для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, то в силу частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 354, 355, 356, 359 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                            Н.В. Коваленко 
                                                                                          С.М. Чиркін