П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/832/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Польовий О.Л.  
Суддя-доповідач -  Моніч Б.С.   
03 липня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Моніча Б.С. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Капустинського М.М. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування наказу, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Галицької митниці Держмитслужби, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ від 28.10.2019 №552-о "Про відкриття дисциплінарного провадження".
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що підставою для відкриття дисциплінарного провадження слугували висновки відповідача щодо незабезпечення перевірки документів та відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів та транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України та щодо незабезпечення підтвердження власником транспортного засобу права власності на транспортний засіб або користування ним. Вважає спірний наказав протиправним, оскільки при митному оформленні транспортних засобів за митними деклараціями від 12.06.2019 №UA403030/2019/010939, від 30.07.2019 №UA403030/2019/013920 поданий акт митного огляду прикордонної митниці та у всіх документах є відмітка про в`їзд на територію України.
Також вказала, що під час відкриття дисциплінарного провадження була відсутня на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та під час відкриття дисциплінарного провадження не був прийнятий Порядок здійснення дисциплінарного провадження, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1039, а склад комісії сформований не у передбачений Порядком №1039 спосіб, що викликає сумніви щодо об`єктивності та упередженості здійснення дисциплінарного провадження.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Тернопільської митниці ДФС від 28.10.2019 №552-о "Про відкриття дисциплінарного провадження".

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судом встановлено, що на підставі наказу Тернопільської митниці ДФС від 24.09.2019 №146 проведена тематична перевірка щодо дотримання посадовими особами Тернопільської митниці ДФС законодавства України з питань державної митної справи при проведенні митного оформлення транспортних засобів, ввезених з Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, за період з 01.01.2019 по 30.09.2019.
За результатами перевірки складений акт від 18.10.2019, в якому відповідач встановив, що позивачка при митному оформленні транспортних засобів за митними деклараціями від 12.06.2019 №UA403030/2019/010939, від 30.07.2019 №UA403030/2019/013920 порушила вимоги пункту 2.93 посадової інструкції щодо незабезпечення перевірки документів та відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів та транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, та абзацу 2 пункту 7 розділу І Правил №1118 щодо незабезпечення підтвердження власником транспортного засобу права власності на транспортний засіб або користування ним.
У доповідній записці від 21.10.2019 №29/19-70-00 голова комісії з проведення тематичної перевірки надав пропозицію щодо відкриття дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 .
Дорученням від 24.10.2019 №2-д начальник Тернопільської митниці ДФС доручив дисциплінарній комісії з розгляду дисциплінарних справ відкрити дисциплінарне провадження щодо позивачки.
Наказом від 28.10.2019 №552-о "Про відкриття дисциплінарного провадження" на підставі доручення від 24.10.2019 №2-д до доповідної записки від 21.10.2019 №29/19-70-00 відкрите дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_1 .
Вважаючи спірний наказ протиправним, позивачка звернулась до суду з позовом про його скасування.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не мав правових підстав приймати наказ про початок дисциплінарного провадження, оскільки процедура здійснення такого дисциплінарного провадження не була врегульована спеціальним порядком.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що дисциплінарне провадження відносно позивачки відкрито у спосіб визначений законодавством, спірний наказ відповідає вимогам чинного законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
Звертає увагу суду на обов`язковість порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом та неможливість оскарження наказу про відкриття дисциплінарного провадження в окремому позовному провадженні. Зазначає, що прийняття наказів про порушення дисциплінарного провадження - це відповідні процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, якими розпочинається дисциплінарне провадження, дослідження правомірності спірного наказу без висновків дисциплінарного провадження не дозволить ефективного захистити права позивачки.
ОСОБА_1 скористалася правом подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII (далі Закон №889-VIII, в редакції, чинній станом на момент винесення оскаржуваного наказу, а саме в редакції Закону № 117-IX від 19.09.2019 , яка набула чинності з 25.09.2019 р).
Приписами ст. 1 Закону №889-VIII передбачено, що державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, передбачених цією статтею.
Державний службовець це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Згідно з ч. 1 ст. 64 Закону № №889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з положеннями ст. 65 Закону України Про державну службу, підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Дисциплінарними проступками є: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення; 8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; 9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; 10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; 11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення; 12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; 14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення; 15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.
Державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення або постановлення відповідної окремої ухвали суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону № №889-VIII дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження): міністром - стосовно державного секретаря відповідного міністерства; суб`єктом призначення - стосовно інших державних службовців.
Згідно з ст. 71 Закону № №889-VIII порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок здійснення дисциплінарного провадження визначає, зокрема:1) повноваження та порядок роботи дисциплінарної комісії; 2) порядок формування дисциплінарної комісії; 3) порядок здійснення дисциплінарного провадження у разі неможливості утворення або функціонування дисциплінарної комісії у державному органі.
Отже, на час виникнення спірних правовідносин Закон №889-VIII, в редакції, Закону № 117-IX від 19.09.2019, яка набула чинності з 25.09.2019, було передбачено, що порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України, відтак відповідач при відкритті дисциплінарного провадження мав керуватися саме зазначеним порядком.
Разом із тим, відповідний порядок здійснення дисциплінарного провадження був затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1039 лише 04 грудня 2019 року, тобто станом на час прийняття Наказу від 28.10.2019 №552-о "Про відкриття дисциплінарного провадження" відповідного порядку ще не було.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що наказ Тернопільської митниці ДФС від 28.10.2019 №552-о "Про відкриття дисциплінарного провадження" є незаконним, оскільки прийнятий передчасно, до вступу в силу порядку здійснення дисциплінарного провадження, яким врегульовано, зокрема, питання щодо повноважень, порядку роботи та порядку формування дисциплінарної комісії.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач не мав правових підстав приймати наказ про початок дисциплінарного провадження, оскільки процедура здійснення такого дисциплінарного провадження не була врегульована спеціальним порядком.
Разом із тим, колегія суддів зазначає, що наказ не містить належного обґрунтування в частині підстав для його прийняття, в ньому, як підставу лише зазначено "доручення від 24.10.2019 №2-д до доповідної записки від 21.10.2019 №29/19-70-00". 
При цьому у наказі відсутня жодна вказівка на виявлення будь-якого порушення з боку позивача, передбаченого ч. 2 ст. 65 Закону №889, що обумовлювало право відповідача на відкриття дисциплінарного провадження відносно позивачки. 
Так, у наказі взагалі не наведено, які саме дії позивачки містять ознаки дисциплінарного проступку і якого саме. Також суд ще раз звертає увагу, що з огляду на те, що Закон України "Про державну службу" з 25.09.2019 року зазнав значних та суттєвих змін в частині процедур, що регулюють порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності у зв`язку із прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади". Як слідує з доручення начальника Тернопільської митниці, завізованого відповідними працівниками цієї ж митниці, відповідно до нього ДИСЦИПЛІНАРНІЙ КОМІСІЇ доручалося відкрити дисциплінарне провадження щодо позивачки. В той же час зазначена комісія не має повноважень порушити дисциплінарне провадження, оскільки таке згідно ч. 1 ст. 68 Закону №889-VIII, в редакції, Закону № 117-IX від 19.09.2019 має право порушити лише суб`єкт призначення, яким і є начальник відповідної митниці.
Таким чином фактично підставою для порушення дисциплінарного провадження та винесення спірного наказу стало доручення начальника Тернопільської митниці самій собі.
Також колегія суддів звертає увагу, що за результатами тематичної перевірки порушення вимог чинного законодавства виявлено не лише у позивачки, а і у інших працівників митниці. Однак, лише щодо позивачки комісією внесено пропозицію вирішити питання щодо відкриття дисциплінарного провадження. Жодних мотивів ухвалення таких пропозицій доповідна записка не містить.
На підставі вищенаведеного суд дійшов до висновку, що в будь-якому випадку рішення суб`єкта владних повноважень має бути мотивованим та містити конкретні підстави і обґрунтування прийняття того чи іншого рішення. Оскільки в спірному наказі не наведено жодного обґрунтування та норми закону на підставі якої прийнято рішення як в частині порушення дисциплінарного провадження, апеляційний суд вважає його таким, що не відповідає критеріям законності за ч. 2 ст. 2 КАС України.
Відтак, колегія суддів погоджується, що оспорюваний наказ винесений необґрунтовано, без достатніх для цього підстав та містить ознаки упередженості щодо позивачки.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 р. №П/811/556/17
Згідно з правовою позицією п. 75 постанови Верховного Суду від 17.12.2018р. по справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18), де указано, що адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності ("виправдання") свого рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіривши оскаржене позивачем рішення, апеляційний суд вважає, що таке не відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення відповідача є правомірним, а натомість вказують на те, що таке прийняте відповідачем необґрунтовано, без дотриманням вимог Закону України "Про державну службу" та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, що дає підстави для визнання його протиправним та скасування.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Відповідно до вимог ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  03 липня 2020 року.

Головуючий	 	 	Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сапальова Т.В.    Капустинський М.М.