Ухвала
Іменем України
22 липня  2020 року
м. Київ
справа №675/1998/19
провадження № 61-9319ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25 лютого 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, державного реєстратора комунального підприємства «Бюро нерухомості «Поділля» Кметь Володимира Леонідовича, ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділлятрансагро» про визнання бездіяльності незаконною, визнання незаконним наказу, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації речового права,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом.
У лютому 2020 року в судовому засіданні представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог.
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25 лютого 2020 року, залишеною без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 травня 2020 року, залишено без задоволення клопотання представника позивача ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для подання заяви про уточнення позовних вимог, заяву про уточнення позовних вимог залишено без розгляду.
У червні 2020 року представник ОСОБА_1 , діюча в інтересах ОСОБА_2 , подала касаційну скаргу на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25 лютого 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 травня 2020 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати.
Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що у її задоволенні слід відмовити, виходячи з таких підстав.
Залишаючи без розгляду заяву про уточнення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд виходив з того, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду (стаття 126 ЦПК України).
Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 2, 4, 7, 8 статті 83 ЦПК України).
Частиною 1 статті 127 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Підготовче судове провадження - це стадiя судового прoцесу, в якoму рoзглядається предмет спoру, позoвні вимoги, заперечення на позoвні вимoги, склад учасників судовoго процесу, вирішення відводів, xарактер спірних правовідносин та інших дій, які будуть слугувати для правильного і безперешкoдного розгляду справи пo суті.
За частиною 3 статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Згідно частини 1 статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання (частина 2 статті 189 ЦПК України).
Ухвалою Ізяславського районного суду від 16 грудня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду на 23 січня 2020 року.
25 лютого 2020 року представник позивача у судовому засіданні подала заяву про уточнення позовних вимог і заявила клопотання про поновлення строку для подання такої заяви, посилаючись на те, що поважними причинами пропуску строку для подання до суду заяви про уточнення позовних вимог є укладення угоди з представником після звернення до суду, а відомості, що стали підставою для уточнення позовних вимог, були отримані в результаті її адвокатського запиту, неявка в попередні судові засідання викликана поважними причинами.
Процесуальна рівність забезпечує гарантії доступності до правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині першій статті 55 Конституції України. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.
Принцип рівності перед судом є основою сучасної концепції справедливого правосуддя.
Принцип рівності був неодноразово застосований ЄСПЛ і у справах щодо України. Наприклад, у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява № 7460/03), рішення від 15 травня 2008 року.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що представник позивача звернулася до суду із заявою про уточнення позовних вимог поза межами наданого цивільним процесуальним законодавством строку.
Цивільний процесуальний представник - це особа, яка здійснює процесуальні дії від імені та в інтересах довірителя.
Участь у справі представника не позбавляє довірителя права на особисту участь у справі. Таким чином, позивач протягом часу проведення підготовчого судового засіданні була наділена процесуальним правом звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог, проте не скористалася ним, внаслідок чого висновки судів про відсутність підстав для поновлення строку для звернення до суду із заявою про уточнення позовних вимог обґрунтовані.
За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Відтак, касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в них доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.
Керуючись частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25 лютого 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, державного реєстратора комунального підприємства «Бюро нерухомості «Поділля» Кметь Володимира Леонідовича, ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділлятрансагро» про визнання бездіяльності незаконною, визнання незаконним наказу, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації речового права.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                              А. А. Калараш
В. М. Сімоненко
С. П. Штелик