КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №760/6938/16-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/6895/2020
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
09 вересня 2020 року                                                    місто Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Гуля В.В., Лівінського С.В., із участю секретаря Потоцької О.О., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 
2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного державного виконавця управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магди Світлани Григорівни, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві, про визнання незаконною бездіяльності та стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В :
13 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом   
до Головного державного виконавця управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магди С.Г., Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України 
у м. Києві про визнання незаконною бездіяльності та стягнення коштів.
Свої вимоги мотивувала тим, що 07 жовтня 2011 року на прилюдних торгах з реалізації квартири 
АДРЕСА_1 , замовником яких було УДВС ГУЮ у м. Києві, ОСОБА_1 було визнано переможцем вказаних торгів. 
13 жовтня 2011 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скиба О.В., на підставі акту державного виконавця від 11 жовтня 2011 року про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах, видав на її ім'я свідоцтво про право власності на вказану трикімнатну квартиру.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2012 року визнано результат прилюдних торгів, проведених Приватним підприємством 
«Нива-В.Ш.» 07 жовтня 2011 року з реалізації цієї квартири та протокол 
№1011258/2 від 07 жовтня 2011 року проведення прилюдних торгів 
з реалізації арештованого нерухомого майна на прилюдних торгах недійсним, скасовано акт державного виконавця про продаж нерухомого майна 
на прилюдних торгах, визнано недійсним свідоцтво від 13 жовтня 2011 року, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скиба О.В., за реєстровим №2149 про право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру.
Оскільки позивач сплатила на депозитний рахунок УДВС ГУЮ 
у м. Києві грошові кошти у розмірі 1 548 022,03 грн, вона звернулась 
до відповідача з вимогою повернути кошти. 
Проте їй було відмовлено у виплаті грошових коштів.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 грудня 
2014 року відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України стягнуто 
з депозитного рахунку Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у м. Києві на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1 548 022,03 грн.
18 лютого 2015 року грошові кошти були перераховані на рахунок позивача.
Позивач вважає, що оскільки вона звернулась до Головного управління юстиції у м. Києві про повернення коштів 01 липня 2014 року, тому гроші повинні були повернуті до 08 липня 2014 року, тобто в семиденний строк 
з моменту звернення, встановлений статтею 530 ЦК України. 
При цьому кошти були повернуті лише 18 лютого 2015 року.
У зв`язку з вказаним позивачка звернулась до суду з позовом про захист своїх прав, де із внесеними змінами та доповненнями, просить визнати бездіяльність державного виконавця з повернення грошових коштів незаконною  та стягнути із рахунків Головного територіального управління юстиції у м. Києвісуму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 238 287,80 грн та суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних - 28 500,57 грн з посиланням, серед іншого, на положення ст. 625 ЦК України.
Рішенням Печерського районного суду м. Києві від 28 січня 2019 року 
у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що приписи 
ч. 2 ст. 625 ЦК України не можуть бути застосовані до вказаних спірних правовідносин.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києві 
від 28 січня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, 
що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши думку учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 
 постановою Головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у м. Києві від 29 листопада 2010 року відкрито виконавче провадження ВП №22909953 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №4204, виданого 13 травня 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , і за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги стягувача - Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» у розмірі 5 793 866,15 грн.
Під час примусового виконання виконавчого напису нотаріуса були проведені прилюдні торги по реалізації арештованого майна ( предмета іпотеки ), за результатами яких переможцем прилюдних торгів визначено ОСОБА_1 , ціна продажу 1 595 899 грн, відповідно до копії протоколу нерухомого майна ( предмета іпотеки ), що належить ОСОБА_2 , затвердженого директором філії 10 Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» Ковальчук М.О. 07 жовтня 2011 року.
У подальшому, Головним державним виконавцем складено акт державного виконавця про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах, який 11 жовтня 2011 року затверджено начальником підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби ГУЮ у м. Києві 
і яким визначено, що грошова сума у розмірі 1 548 022,03 грн покупцем внесена повністю на депозитний рахунок ГУЮ у м. Києві, гарантійний внесок в розмірі 47 876,97 грн залишається філії 10 Приватного підприємства 
«Нива-В.Ш.» в рахунок оплати наданих ним послуг з реалізації майна, а також те, що даний акт є підставою для подальшого оформлення переможцем торгів права власності на придбане майно.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2012 року, 
що набрало законної сили, визнано результат прилюдних торгів, проведених ПП «Нива-В.Ш.» 07 жовтня 2011 року з реалізації квартири    АДРЕСА_1 та протокол №1011258/2 
від 07 жовтня 2011 року проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна на прилюдних торгах недійсним, скасовано акт державного виконавця про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах, визнано недійсним свідоцтво від 13 жовтня 2011 року, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скиба О.В., за реєстровим №2149 про право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру.
Установлено, що позивачка неодноразово, зокрема 01 липня 2014 року, зверталась до ВДВС ГУЮ у м. Києві із заявами про повернення грошових коштів у розмірі 1 548 022,03 грн, які вона перерахувала як переможець прилюдних торгів на рахунок ГУЮ у м. Києві, відповідно до виписки 
з рахунку № НОМЕР_1 від 10 жовтня 2011 року.
Листами за підписами начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві Кантеміра В.І. від 07 липня 2014 року 
та 12 серпня 2014 року у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 грудня 
2014 року у справі №760/24541/14-ц стягнуто з депозитного рахунку відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1 548 022,03 грн.
Цим рішенням установлено, що грошові кошти у розмірі 
1 548 022,03 грн, внесені позивачем за результатами прилюдних торгів, знаходились на рахунку відповідача без достатніх правових підстав, 
які відповідно до ст. 1212 ЦК України вважаються безпідставно набутими коштами.
Головним управлінням юстиції на виконання рішення суду, перераховано на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1 548 022,03 грн, що підтверджується платіжним доручення №20 від 06 лютого 2015 року 
та вказана операція проведена банком згідно відмітки 18 лютого 2015 року.
Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється 
від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних 
від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, 
а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних 
не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 цього Кодексу.
Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання 
і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності 
за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення ( договір чи делікт ). 
Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду 
у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц ( провадження 
№ 14-16цс18 ).
При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15 про те, що правовідносини, 
які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання ( ст. 625 ЦК України ).
Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року 
у справі №6-2491цс15, за яким дія ст. 625 ЦК України поширюється 
на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами 
до ухвалення рішення суду, а ч. 5 ст. 11 ЦК України не дає підстав 
для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.
Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому 
не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.
Як встановлено судом, що підтвердило Головне територіальне управління юстиції у м. Києві в своїх запереченнях на позовну заяву ( а.с. 47-49 т. 2 ) та його представник в судовому засіданні апеляційного суду, грошові кошти позивачем були внесені  на рахунок саме цього відповідача.
Однак, не повернуті за належністю за відсутністю відповідних звернень ОСОБА_1 .
 За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим 
є зобов`язання, виражене у грошових одиницях ( національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті ), 
що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати 
від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Зазначені висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі 
№758/1303/15-ц ( провадження № 14-68цс18 ).
Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасних та таких, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, висновків про те, що приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України 
не можуть бути застосовані до вказаних спірних правовідносин, що призвело до порушення судом норм матеріального права і, як наслідок, ухвалення помилкового рішення.
Відповідно до наявних в матеріалах справи розрахунків, які були належним чином перевірені судом апеляційної інстанції під час розгляду справи, за період з 09 липня 2014 року до 17 лютого 2015 року 3 % річних від простроченої суми становить 28 500,57 ( 1 548 022,03 х 3 : 100 х 224 ) грн та інфляційні втрати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення - 238 287,80 ( 1 548 022,03 х 1,1539 - 1 548 022,03 ) грн, що разом складає 266 788,37 ( 28 500,57 + 238 287,80 ) грн.
За таких обставин, суд другої інстанції дійшов висновку про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав для стягнення з ГТУЮ 
у м. Києві на користь ОСОБА_1 вказаної суми відповідно до ст. 625 ЦК України.
Розглядаючи позовні вимоги щодо визнання незаконною бездіяльності Головного державного виконавця Управління державної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магди С.Г., яка виявилась 
у затримці повернення грошових коштів ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні зазначеної вимоги, оскільки зазначені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження матеріалами справи при розгляді справи. 
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про наявність бездіяльності державного виконавця Магди С.Г. щодо повернення грошових коштів відповідно до наданих їй посадових повноважень.
У зв`язку із вищезазначеним, суд другої інстанції вважає за необхідне позов ОСОБА_1 до Головного державного виконавця управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магди Світлани Григорівни, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, про визнання незаконною бездіяльності та стягнення коштів задовольнити частково лише щодо останнього із відповідачів.
Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути 
із Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_1 на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», 
ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір ( а.с. 24-25 т. 1, а.с. 118 т. 3 ) у розмірі 7 447,72 ( 2 667,89 + 551,21 + 4 228,62 ) грн.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного державного виконавця управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магди Світлани Григорівни, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві про визнання незаконною бездіяльності та стягнення коштів скасувати і ухвалити по справі нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Стягнути з Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 238 287,80 грн та три відсотки річних - 28 500,57 грн на загальну суму 266 788,37 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7 447,72 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття 
і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

 
 
Головуючий                                                                  А.С. Сержанюк

 
Судді:                                                                            В.В. Гуль

 
С.В. Лівінський