Справа № 453/956/18                                Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/3613/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 53

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 липня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Крайник Н.П.
суддів: Шеремети Н.О., Мельничук О.Я.,
                при секретарі: Сеньків Х.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» та ОСОБА_1 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», про стягнення майнової та моральної шкоди, - 
ВСТАНОВИВ:
       Позивач ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , в особі належно уповноваженого представника - адвоката Мицика О.В., 08.08.2018 року звернулася у суд з позовною заявою, в якій просила: стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь 6 631 грн. 00 коп. спричиненої майнової шкоди, завданої смертю потерпілого одним платежем, 65 128 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, 2 500 грн. витрат на правову допомогу, а всього 74 259 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь малолітнього ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_2 18 019 грн. 67 коп. спричиненої майнової шкоди, завданої смертю потерпілого, з яких суму 8 541 грн. 00 коп. стягнути одним платежем, а 9 478 грн. 67 коп. стягувати щомісячними платежами у розмірі 237 грн. 50 коп., починаючи із 01.08.2017 року та до повної виплати суми відшкодування, 65 128 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, а всього 83 147 грн. 67 коп.; стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь малолітнього ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 14 460 грн. 92 коп., спричиненої майнової шкоди, завданої смертю потерпілого, з яких суму 8 541 грн. 00 коп. стягнути одним платежем, а 5 919 грн. 92 коп. стягувати щомісячними платежами у розмірі 237 грн. 50 коп., починаючи із 01.08.2017 року та до повної виплати суми відшкодування, 65 128 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, а всього 79 588 грн. 92 коп.; стягнути із відповідача ПАТ «СК «Провідна»» на свою користь та користь її малолітніх дітей 85 384 грн. спричиненої майнової шкоди, завданої смертю потерпілого, 14 616 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 100 000 грн. Судові витрати у справі позивач просила покласти на відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог.
       Позов обґрунтовано тим, що 27.07.2014 року близько 19.00 год. відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Mercedes-Benz VITO д.н.з. НОМЕР_1 , порушивши Правила дорожнього руху України, спричинив дорожньо-транспортну пригоду, унаслідок якої пасажир його автомобіля ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`які мозкові оболонки та у речовину головного мозку, яка ускладнилася набряком та стисненням головного мозку, від яких того ж дня у Долинській ЦРЛ наступила його смерть. Вина відповідача ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України встановлена рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області у справі № 343/2/15-к від 17.01.2018 року. Зазначає, що на підставі ст. 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, мають малолітні діти ОСОБА_5 , які були на його утриманні - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ними 18 років. Крім того, зважаючи на те, що позивач ОСОБА_2 безробітна та здійснює догляд за малолітніми дітьми, має право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, до досягнення дітьми чотирнадцяти років, тобто до 04.12.2016 років. Розрахунок розміру шкоди, завданої смертю ОСОБА_5 , має проводитись, виходячи з розміру середньомісячного заробітку (доходу) останнього з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого, та становить ј від його середньомісячного заробітку (доходу) на кожного. Згідно з виписки з акта огляду МСЕК № 681095 від 07.11.2013 року, ОСОБА_5 було визнано інвалідом ІІ групи загального захворювання. Останній отримував пенсію по інвалідності у середньому по 949 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою № 788 від 19.02.2015 року, виданою Сколівським РУПСЗН. Таким чином, у період з 27.07.2014 року по 06.09.2029 року (181 місяць), тобто до досягнення ОСОБА_3 18 років, йому припадала б сума у розмірі 42 942, 25 грн., ОСОБА_4 за період 27.07.2014 року по 04.12.2030 р. (196 місяців) до досягнення ОСОБА_4 14 років, сума у розмірі 46 501, 00 грн., до досягнення ОСОБА_4 14 років, ОСОБА_2 з урахуванням відрахування з суми відшкодування матеріальної шкоди, трьох місяців, під час яких вона працювала, припала б сума 34 401, 25 грн. Протиправними діями винного ОСОБА_1 була заподіяна також моральна шкода, яка має бути відшкодована потерпілим і яку позивач оцінює у розмірі 70 000 грн. кожному, що обґрунтовує викликаними у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 змінами у їхньому житті та зусиллями, які вони змушені докладати для відновлення попереднього стану, який в даному випадку повністю відновити неможливо. Названий розмір відшкодування немайнової шкоди вважає справедливою сатисфакцією понесених страждань, відповідає установленій судовій практиці в аналогічних справах. На момент скоєння кримінального правопорушення відповідач ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем Mercedes-Benz VITO, д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі довіреності, автомобіль на момент дорожньо-транспортної пригоди був забезпечений полісом № АС/4968506 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданим ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», який був чинним з 21.03.2014 року по 20.03.2015 року, ліміт відповідальності страховика складає 100 000 грн. З огляду на розмір страхового відшкодування, моральна шкода, завдана смертю годувальника розраховується за формулою: 100 000 грн. (розмір страхового ліміту) - 14 616,00 грн. (максимальний розмір відшкодування страховиком моральної шкоди) та у загальному становить 85 384 грн., що у свою чергу становить по 28 461 грн. 33 коп. на користь кожного. Відтак, решта суми моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_5 , яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та її малолітніх дітей в загальній сумі становить 39 172, 26 грн. Зазначає, що до моменту спливу трьох років з дня дорожньо-транспортної пригоди сторона позивача не мала змоги подати страховику заяву про страхове відшкодування через відсутність на той момент обвинувального рішення суду стосовно винуватця ДТП - ОСОБА_1 . Крім того. під час розгляду справи про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, позивачем у межах кримінального провадження був поданий цивільний позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, який було залишено без розгляду з метою уникнення затягування розгляду справи з боку страхової компанії, що свідчить про те, що потерпіла зверталася до страховика, у порядку і в строки, встановлені законом.
       Оскарженим рішенням позов задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 939 грн. 92 коп. одним платежем заподіяної майнової шкоди та 35 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 в особі його законного представника ОСОБА_2 18 019 грн. 67 коп. на відшкодування майнової шкоди, з яких суму 8 541 грн. стягнуто одним платежем, а решту - 9 478 грн. 67 коп. ухвалено стягувати щомісячними платежами у розмірі по 237 грн. 50 коп., починаючи із 01 серпня 2017 року, та до повної виплати суми відшкодування, та 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в особі його законного представника ОСОБА_2 14 460 грн. 92 коп., з яких суму 8 541 грн. стягнуто одним платежем, а решту - 5 919 грн. 92 коп. ухвалено стягувати щомісячними платежами у розмірі по 237 грн. 50 коп., починаючи із 01 серпня 2017 року до повної виплати суми відшкодування, та 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
       Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»» на користь ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах, та інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , 85 384 грн. заподіяної майнової шкоди та 14 616 грн. на відшкодування моральної шкоди.
       У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 000 грн. витрат на правову допомогу.
       Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»» на користь ОСОБА_2 4 000 грн. витрат на правову допомогу.
       Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави 704 грн. 80 коп. судового збору.
       Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»» у дохід держави 704 грн. 80 коп. судового збору.
       Рішення суду оскаржили Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» та ОСОБА_1 .
       Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, обставини, що мають істотне значення для справи не доведені, а висновки суду не відповідають обставинам справи.
       Стверджує, що відповідно до отриманої заяви позивачів, ДТП сталась 27.07.2014 року та з моменту ДТП пройшло більше трьох років, тому у ПрАТ «СК «Провідна» відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування позивачу, про що було повідомлено листом від 11.04.2018 року. Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що заява про виплату страхового відшкодування та документи, які є необхідними для з`ясування наявності підстав для виплати страхового відшкодування позивачем надані лише 23.03.2018 року. Таким чином, судом не було враховано, що позивачі не вчинили дії, передбачені ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для здійснення свого права, а відповідно не мають правових підстав на отримання страхового відшкодування за рахунок ПрАТ «СК «Провідна». Вважає, що суд першої інстанції взяв до уваги виключно необґрунтовані доводи та неналежні докази. Не погоджується також з рішенням суду першої інстанції про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, оскільки суд не взяв до уваги те, що судовими витратами є лише оплата тих послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам ст. 6 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та здійснюють свою діяльність в організаційних формах, визначених цим законом. Зазначає, що компенсація витрат здійснюється не за всі види правової допомоги, а лише ті, які передбачені законом та лише у граничному розмірі, тому посилання суду першої інстанції на те, що на користь позивача необхідно стягнути 4000 грн. витрат на надання правової допомоги, не можуть бути підставою для відшкодування у повному обсязі нібито здійснених позивачем витрат. Звертає увагу на те, що ПрАТ «СК «Провідна» не здійснювало ніяких неправомірних дій щодо невизнання або порушення прав позивачів, тому правові підстави для стягнення витрат на правову допомогу відсутні.
       Просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до ПрАТ «СК «Провідна» скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволення позову до ПрАТ «СК «Провідна».
        ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції частково незаконним та необґрунтованим.
       Посилається на те, що шкода пов`язана зі смертю потерпілого ОСОБА_5 була заподіяна внаслідок взаємодії двох автомобілів, які є джерелами підвищеної небезпеки під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Стверджує, що ОСОБА_6 зобов`язаний відшкодувати позивачам шкоду, заподіяну внаслідок зіткнення двох транспортних засобів, що призвело до смерті потерпілого ОСОБА_5 незалежно від його вини разом з ОСОБА_1 в рівних частинах. Вважає, що ОСОБА_6 повинен був бути залучений до участі у цій справі в якості співвідповідача. 
       Стверджує, що з врахуванням його скрутного матеріального становища, він готовий сплачувати на користь малолітніх дітей потерпілого по 3416,40 грн. кожному, з моменту смерті потерпілого ІНФОРМАЦІЯ_3 по ІНФОРМАЦІЯ_3 . Решта суми відшкодування матеріальної шкоди не заперечує сплатити на користь малолітніх дітей щомісячними платежами по 95 грн. кожному, починаючи з 01.08.2017 року до повного розрахунку згідно суми відшкодування. З врахуванням обов`язку ОСОБА_6 солідарно відшкодувати шкоду в рівних частках, скаржник зазначає, що згідний сплатити в користь ОСОБА_2 одним платежем майнової шкоди в сумі 2969,96 грн.
       Вважає, що розмір моральної шкоди є явно завищеним, не відповідає принципам рівності, поміркованості, розумності, справедливості, характеру й обсягу моральних страждань. Стверджує, що з врахуванням обов`язку ОСОБА_6 солідарно відшкодувати шкоду, згідний сплатити малолітнім дітям моральну шкоду у розмірі по 20 000 грн. кожному, а дружині 10 000 грн. 
       Просить рішення суду скасувати частково та ухвалити нове рішення у відповідній частині, а саме:
стягнути з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 одним платежем 2 969,96 грн. (дві тисячі дев`ятсот шістдесят дев`ять гривень 96 коп.) заподіяної майнової шкоди та 10 000 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.) на відшкодування моральної шкоди; 
стягнути з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_4 в особі його законного представника ОСОБА_2 18 600,3 грн. (вісімнадцять тисяч шістсот гривень 30 коп.) на відшкодування майнової шкоди, з яких суму 3 416,4 грн. (три тисячі чотириста шістнадцять гривень 40 коп.) стягнути одним платежем, а решту - 15 183.9 грн. п`ятнадцять тисяч сто вісімдесят гри гривні 90 коп.) стягувати щомісячними платежами у розмірі по 95 грн. (дев`яносто п`ять гривень 00 коп.), починаючи із 01 серпня 2017 року, та до повної виплати суми відшкодування, та 20 000 грн. (двадцять тисяч гривень 00 коп.) на відшкодування моральної шкоди;
стягнути з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 в особі його законного представника ОСОБА_2 17 176,9 грн. (сімнадцять тисяч сто сімдесят шість гривень 90 коп.), з яких суму 3 416,4 грн. (три тисячі чотириста шістнадцять гривень 40 коп.) стягнути одним платежем, а решту - 13 760,5 грн. (тринадцять тисяч сімсот шістдесят гривень 50 коп.) стягувати щомісячними платежами у розмірі по 95 грн. (дев`яносто п`ять гривень 00 коп.), починаючи із 01 серпня 2017 року, та до повної виплати суми відшкодування, та 20 000 грн. (двадцять тисяч гривень 00 коп.) на відшкодування моральної шкоди;
стягнути з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 2 640 грн. (дві тисячі шістсот сорок гривень 00 коп.) витрат на правову допомогу.
       В судовому засіданні представник ОСОБА_2 проти апеляційних скарг заперечив, просив у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Судом встановлено наступні обставини справи.
       27.07.2014 року близько 19 год., керуючи автомобілем марки Mercedes-Benz VITO д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись дорогою між с. Вигода та с. Мислівка Долинського району Івано-Франківської області у напрямку с. Вигода, відповідач ОСОБА_1 проявив неуважність до дорожньої обстановки, чим порушив вимоги п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, не переконався, що це не створить небезпеки іншим учасникам руху, зокрема попутним, які здійснюють його обгін, повернувши ліворуч у напрямку другорядної дороги на с. Пшеничники Долинського району Івано-Франківської області, виїхав на зустрічну смугу, де з його автомобілем зіткнувся автомобіль Mercedes-Benz SPRINTER д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 , який вже у процесі його обгону рухався зустрічною смугою руху у попутному напрямку і знаходився на такій відстані, при якій вже не мав технічної можливості попередити зіткнення шляхом застосування своєчасного гальмування чи об`їзду перешкоди. Внаслідок отриманих під час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_5 , який був пасажиром в автомобілі відповідача ОСОБА_1 , помер.
       Зазначені обставини встановленні вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області, ухваленим 17.01.2018 року у кримінальній справі № 343/2/15-к, провадження № 11-кп/779/2/2018, про обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України (том 1 арк. спр. 11-16), котрий, в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої він ухвалений, у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
       Загиблий у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_5 був чоловіком позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 25.06.2013 року Славською селищною радою Сколівського району Львівської області (том 1 арк. спр. 19).
        ОСОБА_5 також був батьком малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_4 , виданим повторно 19.02.2015 року Відділом ДРАЦС РС Сколівського РУЮ у Львівській області та серії НОМЕР_5 , виданим повторно 19.02.2015 року Відділом ДРАЦС РС Сколівського РУЮ у Львівській області (том 1 арк. спр. 21, 22).
       Колегія суддів погоджується з частковим задоволенням позову судом першої інстанції з огляду на наступне.
       Відповідно до ч. 3 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.
       Згідно з ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
       Суд першої інстанції правильно взяв до уваги роз`яснення, які містяться у Постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно з якими, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
       Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
       Судом першої інстанції правильно враховано відсутність обставин, які звільняють завдавача шкоди від обов`язку відшкодувати шкоду, зокрема встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач ОСОБА_1 керував автомобілем Mercedes-Benz VITO, д.н.з. НОМЕР_1 , на відповідній правовій підставі та даних про те, що дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого досудовим слідством не встановлено.
       Відповідно до ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
       Згідно з ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.
       Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність права на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого ОСОБА_5 , у його малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дружини ОСОБА_2 , яка здійснює за ними догляд.
       Зокрема, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з урахуванням уточнень, про відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_5 протягом майбутніх періодів у розмірі: - на користь ОСОБА_2 відшкодування шкоди до досягнення дитиною ОСОБА_4 14 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 (148-3=145 місяці), у розмірі 34 401, 25 грн.; - на користь ОСОБА_3 на відшкодування шкоди до досягнення ним 18 років, а саме у період з 27.07.2014 року по 06.09.2029 року (181 місяці), у розмірі 42 942, 25 грн.; - на користь ОСОБА_4 на відшкодування шкоди до досягнення ним 18 років, а саме в період з 27.07.2014 року по 04.12.2030 року (196 місяці), у розмірі 46 501, 00 грн., тобто щомісячними платежами по 237,50 грн. на одну особу.
       Встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 не працював, а, відтак, судом правильно застосовано ч. 2 ст. 1200 ЦК України та визначено розмір відшкодування виходячи з розміру середньомісячного заробітку (доходу).
       Згідно з довідкою вих. № 788 від 19.02.2015 року, виданою Сколівського РУПСЗН Бурак В.С. (том 1 арк. спр. 23), розмір державної соціальної допомоги інвалідам ІІ групи станом на липень 2014 року становив 949,00 грн.
       Згідно з розрахунком, наданого позивачем, розмір відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_5 , за три роки наперед на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за період з дня смерті до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно становить 17 082,00 грн. (по 8 541,00 грн. кожному), та на користь ОСОБА_2 становить 5 939,92 грн.
       Відтак, з врахуванням вищезазначеного, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув зазначений розмір відшкодування на користь позивача ОСОБА_2 та її дітей одноразово.
       Колегія суддів вважає обґрунтованим та погоджується з частковим задоволенням позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 та її малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 коштів на відшкодування моральної шкоди.
       Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
       Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
       У відповідності до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
       Судом правильно враховано роз`яснення, які містяться у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, згідно з якими під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Окрім того, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (ч. 1 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року).
       Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
       Суд правильно оцінив докази в їх сукупності, характер і тривалість страждань позивача та її малолітніх дітей та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано глибину моральних страждань, ступінь вини, засади розумності, виваженості та справедливості, а також взято до уваги матеріальне становище відповідача, який ніде не працює (том 1 арк. спр. 104, 108), наявність на його утриманні трьох малолітніх дітей (том 1 арк. спр. 105-107), а відтак висновок суду про стягнення з відповідача на користь малолітніх дітей загиблого - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 50 000 грн. моральної шкоди кожному апеляційний суд вважає обґрунтованим. 
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо морального відшкодування на користь позивача ОСОБА_2 у розмірі 35 000 грн., оскільки такий обґрунтований встановленими у судовому засіданні обставинами, зокрема, що позивач ОСОБА_2 та загиблий ОСОБА_5 не проживали разом більше п`яти місяців до дня смерті останнього, фактично позивач не брала участі у похороні свого чоловіка, який проживав зі своєю матір`ю.
       Щодо заявлених позовних вимог до ПрАТ «СК «Провідна», суд першої інстанції виходив з наступного.
       Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
       Згідно з ст. 27 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
       Згідно із ст. 8 Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» від 16.01.2014 році № 719-VII (редакції Закону № 1165-VII від 27.03.2014 року) мінімальна заробітна плата з 1 січня 2014 року становила 1 218 грн.
       Відтак суд дійшов висновку, що страхове відшкодування моральної шкоди становить 14 616,00 грн. (100 000 грн. (ліміт страхового відшкодування) - 12 мінімальних заробітних плат * 1 218 грн. (розмір мінімальної заробітної плати на липень 2014 року), що, у свою чергу, становить по 4 872,00 грн. на користь позивача та двох її малолітніх дітей.
       Щодо відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, то така підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «СК «Провідна» у розмірі 85 384 грн., по 28 461, 33 грн. кожному (100 000 грн. (розмір страхового відшкодування) - 14 616,00 грн. (максимальний розмір відшкодування страховиком моральної шкоди).
       Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
       Доводи апеляційної скарги ПрАТ «СК «Провідна» про те, що з моменту ДТП пройшло більше трьох років, тому у ПрАТ «СК «Провідна» відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування позивачу не спростовують висновків суду першої інстанції, з огляду на те, що аналогічні доводи зазначені у відзиві ПрАТ «СК «Провідна» на позовну заяву та таким доводам судом першої інстанції надано належну оцінку.
       Зокрема, суд обґрунтовано відхилив доводи відповідача про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування позивачу у зв`язку із пропуском ним трьохрічного строку для подачі заяви про виплату такого, оскільки зібраними у справі доказами встановлено поінформованість відповідача - ПрАТ «СК «Провідна» про страховий випадок, а саме про факт настання страхового випадку, причини його настання, смерть потерпілого, розмір заподіяної шкоди, повідомлення відповідача ОСОБА_1 про страховий випадок. Відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із порушенням визначеного договором страхування строку подання документів, за наявності факту своєчасного повідомлення, а також наявності у межах кримінального провадження цивільного позову потерпілої особи до ПрАТ «СК «Провідна», суд розцінив як намагання уникнути відповідачем виконання своїх зобов`язань.
       Доводи апеляційної скарги ПрАТ «СК «Провідна» про неправомірність стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу не заслуговують на увагу, з огляду на те, що такі підтверджені належними доказами та скаржником не заявлялось клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката з обґрунтуванням та доказами неспівмірності таких витрат.
       Твердження в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , що ОСОБА_6 зобов`язаний відшкодувати позивачам шкоду, заподіяну внаслідок зіткнення двох транспортних засобів, що призвело до смерті потерпілого ОСОБА_5 незалежно від його вини разом з ОСОБА_1 в рівних частинах також не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки такі обґрунтовано відхилені судом першої інстанції з огляду на те, що вина водія ОСОБА_1 встановлена судовими рішеннями, котрі набрали законної сили та, згідно з постановою Верховного Суду від 20.12.2018 року (справа № 343/2/15-к, провадження № 51-5654км 18) (том 1 арк. спр. 87-90), з технічної точки зору причиною даної дорожньо-транспортної пригоди була невідповідність дій водія ОСОБА_1 вимогам Правил дорожнього руху України, а водій ОСОБА_6 у даній ситуації не мав технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди.
       Посилаючись на п. 1. ч. 1 ст. 1188 ЦК України та роз`яснення у п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, суд правильно зазначив, що саме відповідач ОСОБА_1 , як винна у смерті ОСОБА_5 особа, повинен відшкодувати шкоду.
       Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Згідно з ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за наслідками розгляду скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» та апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2019 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
       Повний текст постанови складено 10.08.2020 року.

Головуючий:                         Крайник Н.П. 

Судді:                        Шеремета Н.О.

                                                                                        Мельничук О. Я.