ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 826/16518/17
адміністративне провадження № К/9901/14782/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Чиркіна С.М.,
суддів:       Єзерова А.А., Шарапи В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Деремезна-Агро» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2018 (головуючий суддя: Кузьменко А.І.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 (головуючий суддя: Епель О.В., судді: Губська Л.В., Карпушова О.В.) у справі №826/16518/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Деремезна-Агро» до Міністерства юстиції України, Головного спеціаліста Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сторчака Сергія Петровича, Головного спеціаліста Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Чекригіна Олександра Валерійовича, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання протиправними та скасування наказів та рішень, скасування записів, 
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Деремезна-Агро» (далі - ТОВ «Деремезна-Агро») звернулося до Окружного адміністративного суду м.     Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Мін`юст України), Головного спеціаліста Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сторчака С.П., Головного спеціаліста Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Чекригіна   О.В., треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у якому просило:
визнати протиправним і скасувати наказ Мін`юсту України від 20.06.2017 №1977/5 в частині скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.01.2015 №18890003, прийнятого державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Куліковим Д.Б.; від 06.10.2015 №25085386, прийнятого державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції Київської області    Гвоздь С.М.; від 10.08.2015 №23549344, прийняте державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції Київської області Самсон   Т.В.;
визнати протиправним і скасувати наказ Мін`юсту України від 23.11.2017 №3758/5 в частині скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.12.2015 №27336933, 27336494, 27336968, від 20.01.2015 №18741398, 18722758, які прийняті державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В.; від 10.08.2015 №23545024, 23545330, які прийняті державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Борискевичем   М.І.; від 10.10.2014 №16376543, яке прийнято державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Петриком Д.О.;
скасувати рішення від 20.06.2017 №35776855 в частині скасування іншого речового права від 01.10.2015 №11501190, від 07.08.2015 №10746441, від 24.01.2015 №8513107 (спеціальний розділ);
скасувати рішення від 24.11.2017 №38334178 в частині скасування іншого речового права №10745660 (спеціальний розділ) від 07.08.2015, №10745452 від 07.08.2015, №12812173 (спеціальний розділ) від 21.12.2015, №12811702 (спеціальний розділ) від 21.12.2015, №12822618 (спеціальний розділ) від 21.12.2015; №8431466 (спеціальний розділ) від 17.01.2015, №8440113 (спеціальний розділ) від 17.01.2015, №7283001 (спеціальний розділ) від 10.10.2014;
скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про скасування державної реєстрації іншого речового права від 01.10.2015 №11501190, від 07.08.2015 №10746441, від 24.01.2015 №8513107 (спеціальний розділ), внесених на підставі рішення Сторчака С.П. Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України від 20.06.2017 №35776855;
скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про скасування державної реєстрації іншого речового права від 07.08.2015 №10745660 (спеціальний розділ), від 07.08.2015 №10745452, від 21.12.2015 №12812173 (спеціальний розділ), від 21.12.2015 №12811702 (спеціальний розділ), від 21.12.2015 №12822618 (спеціальний розділ), від 17.01.2015 №8431466 (спеціальний розділ), від 17.01.2015 №8440113 (спеціальний розділ), від 10.10.2014 №7283001 (спеціальний розділ), внесених на підставі рішення від 24.11.2017 №38334178.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 (далі - скаржники) при поданні до Мін`юсту скарги на реєстраційні дії не було дотримано вимог Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV) щодо строків її подання, оскільки останні задовго до подання колективної скарги знали або могли дізнатися про існування оскаржуваних рішень державних реєстраторів. При цьому, на переконання позивача, суб`єктом розгляду скарги та Комісією не було надано належної оцінки вказаним фактам. Крім того позивач, посилаючись на вимоги статті 58 Конституції України, зазначив, що на момент прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, питання щодо яких вирішено оскаржуваними наказами, відповідач не мав відповідних повноважень на скасування цих рішень. Також позивач стверджує, що останній у встановлений спосіб не повідомлявся про час та місце розгляду скарги від 06.06.2017, що позбавило його, як зацікавлену особу, права бути присутнім при розгляді скарги та надати до Комісії свої пояснення. Додатково позивача зазначив, що оскаржувані накази, всупереч вимогам пункту 10 розділу ІІІ Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2016 №37/5 (далі - Положення № 37/5), підписані не Міністром юстиції України, його першим заступником або заступником Міністра з питань державної реєстрації, а заступником Міністра з питань виконавчої служби, тобто неуповноваженою на це посадовою особою.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
При вирішенні справи суди насамперед виходили з того, що даний спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскаржувані рішення прийняті у межах та у спосіб визначених законом повноважень із дотриманням процедури їх прийняття.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, у якій з посиланням на порушення судами норм матеріального права просить суд касаційної інстанції скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. У касаційній скарзі скаржник наполягає, що оскаржувані накази прийняті суб`єктом владних повноважень за відсутності на те законодавчо визначених підстав та з порушенням встановленого законодавцем порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації. Скаржник стверджує, що реєстрація за ним права оренди земельних ділянок відбулася із дотриманням вимог законодавства у сфері державної реєстрації, що відповідно виключає скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та обтяжень.
Ухвалою Верховного Суду від 03.06.2019 відкрито касаційне провадження у справі.
В порядку статті 31 КАС України за результатами повторного автоматизованого розподілу від 27.04.2020 визначений новий склад суду.
Ухвалою Верховного Суду від 16.06.2020 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.
На адресу суду касаційної інстанції від Мін`юсту України надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останній з посиланням на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій просить суд касаційної інстанції залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Треті особи правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористалися.
У травні 2020 року від скаржника надійшли клопотання про закриття провадження у справі, у яких останній просив скасувати оскаржувані судові рішення, а провадження у справі закрити з підстав, що на цей спір не поширюється юрисдикція адміністративних судів, а такий підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Верховний Суд переглянув оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судами, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та встановив таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07.06.2017 до Мін`юсту України (Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України) від скаржників надійшла колективна скарга на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, у якій останні просили скасувати: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27558528 від 26.12.2015; індексний номер 27563563 від 26.12.2015; індексний номер 27557957 від 26.12.2015; індексний номер 32534532 від 24.11.2016; індексний номер 26650875 від 01.12.2015; індексний номер 26601644 від 30.11.2015; індексний номер 18516904 від 05.01.2015; індексний номер 27547127 від 26.12.2015; індексний номер 26797494 від 06.12.2015; індексний номер 26631182 від 01.12.2015; індексний номер 26813468 від 07.12.2015; індексний номер 27549433 від 26.12.2015; індексний номер 27560555 від 26 грудня 2015 року; індексний номер 27560307 від 26.12.2015; індексний номер 26736310 від 03.03.2015; індексний номер 17647464 від 02.12.2014; індексний номер 17767712 від 05.12.2014; індексний номер 17644881 від 02.12.2014; індексний номер 17884014 від 10.12.2014; індексний номер 26606885 від 30.11.2015; індексний номер 26808865 від 07.12.2015; індексний номер 26628301 від 01.12.2015; індексний номер 35002376 від 28.04.2017; індексний номер 26748835 від 04.12.2015; індексний номер 26823629 від 07.12.2015; індексний номер 34687551 від 08.04.2017; індексний номер 18890003 від 27.01.2015; індексний номер 26621979 від 01.12.2015; індексний номер 25964642 від 09.11.2015; індексний номер 27090841 від 15.12.2015; індексний номер 25085386 від 06.10.2015; індексний номер 23549344 від 10.08.2015; індексний номер 28881407 від 23.03.2016; індексний номер 28159945 від 10.02.2016; індексний номер 35002707 від 28.04.2017; 26825260 від 07.12.2015.
Колективна скарга вмотивована тим, що:
1) положеннями договорів оренди земельних ділянок встановлено грошовий спосіб розрахунку як основний, однак не визначено ні форм такого способу розрахунків, ні порядку;
2) зі змісту норм чинного законодавства випливає, що виконання орендарем обов`язку дотримання меж земельної ділянки нерозривно пов`язане з передачею йому межових знаків відповідним актом, що є одним із заходів землеустрою. Відтак, ухилення від складання сторонами договорів оренди земельної ділянки акту прийому-передачі межових знаків на зберігання при   укладенні таких договорів є порушенням вимог статті 55 Закону України «Про землеустрій», що свідчить про їх невідповідність вимогам даного Закону;
3) отримання скаржниками земельних ділянок у власність відбувалось у період, коли розроблення проекту відведення   земельної ділянки було обов`язковим елементом процедури отримання земельної ділянки у власність. Таким чином, проект відведення земельних ділянок, які становлять предмет договорів оренди, реєстрація яких оскаржується, є невід`ємною частиною таких договорів, поряд з іншими документами, зазначеними у статті 15 Закону України «Про оренду землі»;
4) у договорах оренди земельних ділянок, укладених до 05.04.2015, реєстрація яких оскаржується, відсутня одна з істотних умов (цільове призначення ділянок, які надаються в оренду), що свідчить про їх невідповідність вимогам абзацу 5 частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі».
Копію цієї колективної скарги було направлено на адресу позивача листом від 16.06.2017 №4/КО-15745/19К, у якому повідомлялося, що інформація про дату, час та місце її розгляду Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації буде опубліковано у підрозділі «Засідання Комісії» розділу «Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації» рубрики «Послуги» на сайті Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України за посилання з офіційного сайту Мін`юсту.
За результатами розгляду колективної скарги Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації складено висновок від 20.06.2017, яким задоволено скаргу у повному обсязі; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.12.2015 №№27558528, 27563563, 27557957, від 24.11.2016 №32534532, від 01.12.2015 №26650875, від 30.11.2015 №26601644, від 26.12.2015 №27547127, від 06.12.2015 №26797494, від 01.12.2015 №26631182, від 07.12.2015 №26813468, від 26.12.2015 №27549433, від 26.12.2015 №27560555, від 26.12.2015 №27560307, від 03.12.2015 №26736310, від 30.11.2015 №26606885, від 07.12.2015 №26808865, від 01.12.2015 №26628301, від 04.12.2015 №26748835, від 07.12.2015 №26823629, від 07.12.2015 №26825260, від 05.01.2015 №26823629, від 02.12.2014 №17647464, від 05.12.2014 №17767712, від 02.12.2014 №17644881, від 10.12.2014 №17884014, від 27.01.2015 №1889003, від 06.10.2015 №25085386, від 10.08.2015 №23549344, від 01.12.2015 №26621979, від 15.12.2015 №27090841, від 09.07.2015 №25964642, від 10.02.2016 №28159945, від 23.03.2016 №28881407; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.04.2017 №35002376 та вирішено внести запис про скасування запису №20208328 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.04.2017 № 35002707, вирішено внести запис про скасування запису №20208861 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.04.2017 №34687551 та вирішено внести запис про скасування запису № 19879933 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
20.06.2017 на підставі вказаного висновку Комісії Мін`юстом України видано наказ №1977/5, яким, зокрема, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.01.2015 №1889003, від 06.10.2015 №25085386, від 10.08.2015 №23549344.
19.10.2017 до Мін`юсту України скаржниками подано колективну скаргу на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, у якій заявники просили скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 14245837   від 02.04.2016, індексний номер 12872297 від 19.12.2015, індексний номер 17322346 від 03.11.2016, індексний номер 14243066 від 02.04.2016, індексний номер 17750420 від 28.11.2016, індексний номер 17164972 від 27.10.2016, індексний номер 17165941 від 27.10.2016, індексний номер 18134829 від 15.12.2016, індексний номер 18143543 від 15.12.2016, індексний номер 17165743 від 27.10.2016, індексний номер 17165877 від 27.10.2016,   індексний номер 17322108 від 03.11.2016, індексний номер 14242992 від 02.04.2016, індексний номер 17623950 від 21.11.2016; індексний номер 17753926 від 28.11.2016, індексний номер 17727100 від 24.11.2016, індексний номер 16998606 від 17.10.2016, індексний номер 10878063 від 17.08.2015, індексний номер 17487645 від 10.11.2016, індексний номер 17468640 від 10.11.2016, індексний номер 17136149 від 24.10.2016, індексний номер 17791711 від 29.11.2016, індексний номер 16454039 від 15.09.2016, індексний номер 13207624 від 04.04.2016, індексний номер 12822618 від 21.12.2015, індексний номер 12812173 від 21.12.2015, індексний номер 12811702 від 21.12.2015, індексний номер від 10745452 від 07.08.2015, індексний номер 21292325 від 07.08.2015, індексний номер 22236247 від 18.08.2015, індексний номер 18867776 від 10.02.2016, індексний номер 18866756 від 25.02.2016, індексний номер 7283001 від 10.10.2014, індексний номер 8440113 від 17.01.2015, індексний номер 8431466 від 17.01.2015, індексний номер 11962777 від 07.11.2015, індексний номер 20463787 від 15.05.2017, індексний номер 20484550 від 07.08.2015, індексний номер 12300829 від 28.11.2015, індексний номер 17322416 від 03.11.2016.
Колективна скарга вмотивована тим, що:
1) положеннями договорів оренди земельних ділянок встановлено грошовий спосіб розрахунку як основний, однак не визначено ні форм такого способу розрахунків, ні порядку;
2) зі змісту норм чинного законодавства випливає, що виконання орендарем обов`язку дотримання меж земельної ділянки нерозривно пов`язане з передачею йому межових знаків відповідним актом, що є одним із заходів землеустрою. Відтак, ухилення від складання сторонами договорів оренди земельної ділянки акту прийому-передачі межових знаків на зберігання при укладенні таких договорів є порушенням вимог статті 55 Закону України «Про землеустрій», що свідчить про їх невідповідність вимогам даного Закону;
3) отримання скаржниками земельних ділянок у власність відбувалось у період, коли розроблення проекту відведення земельної ділянки було обов`язковим елементом процедури отримання земельної ділянки у власність. Таким чином, проект відведення земельних ділянок, які становлять предмет договорів оренди, реєстрація яких оскаржується, є невід`ємною частиною таких договорів, поряд з іншими документами, зазначеними у статті 15 Закону України «Про оренду землі»;
4) у договорах оренди земельних ділянок, укладених до 05.04.2015, реєстрація яких оскаржується, відсутня одна з істотних умов (цільове призначення ділянок, які надаються в оренду), що свідчить про їх невідповідність вимогам абзацу 5 частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі».
01.11.2017 листом № 10/31315-0-33-17/19К Мін`юст України надіслав на адресу ТОВ «Деремезна-Арго» копію колективної скарги від 19.10.2017 та повідомив, що про дату, час та місце розгляду скарги Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації буде опубліковано у підрозділі «Засідання Комісії» розділу «Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації» рубрики «Послуги» на сайті Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України за посилання з офіційного сайту Мін`юсту.
16.11.2017 за результатами розгляду цієї скарги Комісія склала висновок, яким скаргу задовольнила частково та скасувала рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: від 19.04.2016 №29323873, від 21.12.2015 №27336845, від 08.11.2016 №32272034, від 07.11.2016 №32260283, від 19.04.2016 №29323014, від 01.12.2016 №32661847, від 29.10.2016 №32114625, від 29.10.2016 №32115515, від 19.12.2016 №33021420, від 20.12.2016 №33029444, від 29.10.2016 №32115359, від 29.10.2016 №32115469, від 07.11.2016 №32260072, від 19.04.2016 №29322321, від 24.11.2016 №32543509, від 01.12.2016 №32665284, від 30.11.2016 №32639787, від 20.10.2016 №31959023, від 20.08.2015 №23801859, від 17.11.2016 №32414727, від 17.11.2016 №32396497, від 27.10.2016 №32088438, від 02.12.2016 №32700636, від 19.09.2016 №31449193, від 10.02.2016 №28159466, від 21.12.2015 №27336933, від 21.12.2015 №27336494, від 21.12.2015 №27336968, від 10.08.2015 №23545024, від 08.07.2017 №36047717, від 08.09.2017 №36979354, від 06.02.2017 №3371949, від 16.02.2016 №28267480, від 02.03.2016 №28542803, від 06.02.2017 №33718533, від 10.10.2014 №16376543, від 20.01.2015 №18741398, від 20.01.2015 №18722758, від 09.11.2015 №25968424, від 18.05.2017 №35244117, від 19.05.2017 №35264225, від 01.12.2015 №26620811, від 07.11.2016 №32260331, від 10.08.2015 №23545330, від 21.08.2015 №23855009, від 10.08.2015 №23546518.
23.11.2017 на підставі зазначеного висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом України прийнято наказ №3758/5, яким, зокрема, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: від 21.12.2015 №27336933, від 21.12.2015 №27336494, від 21.12.2015 №27336968, від 10.08.2015 №23545024, від 10.10.2014 №16376543, від 20.01.2015 №18741398, від 20.01.2015 №18722758, від 10.08.2015 №23545330.
Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить з такого.
Відповідно до   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».
Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. 
Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись ця справа, Верховний Суд виходить з такого.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів,   є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери   приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Водночас помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
У цій справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою ТОВ «Деремезна-Агро» з наказами Мін`юсту України в частині скасування рішень про державну реєстрацію за ним права оренди земельних ділянок, що належать на праві приватної власності третім особам.
Тобто, позов зумовлений на захист права цивільного (майнового) на земельні ділянки, реєстрація права оренди на які скасована у процедурі розгляді скарги у сфері державної реєстрації за скаргами третіх осіб (власників земельних ділянок). При цьому підстави та мотиви позову (недодержання, на думку позивача, суб`єктом владних повноважень процедури розгляду скарги у сфері державної реєстрації) не спростовують того факту, що цей спір виник про право цивільне, а вимога про скасування наказів Мін`юсту України є похідною при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття речових прав на нерухоме майно і має вплив на майнові права та інтереси цих осіб.
Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження наказів Мін`юсту безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо земельних ділянок з третіми особами, які заперечують законність дій державного реєстратора з реєстрації за ТОВ «Деремезна-Агро» права оренди земельних ділянок, які їм належать на праві приватної власності. Такий спір має приватноправовий характер. З огляду на суб`єктний склад сторін спору його слід вирішувати за правилами цивільного судочинства.
Позивач погоджується із таким висновком суду касаційної інстанції, про що свідчать подані ним клопотання про скасування рішень судів попередніх інстанцій та закриття провадження у справі, з підстав, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. 
Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
На підставі частини першої статті 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Юрисдикція цивільних справ визначена статтею 19 ЦПК, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними   (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.
Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права   на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується   цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 29.05.2019 у справі 826/9341/17 та від 18.09.2019 у справі № 810/3711/18, під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.
При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
За нормами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За змістом пункту 5 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і закрити провадження у справі.
Частиною першою статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю (.....) і закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених ст. 238 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу з порушенням правил   юрисдикції адміністративних судів,   Верховний Суд дійшов висновку про скасування постановлених у справі судових рішень із закриттям провадження в адміністративній справі.
Одночасно Верховний Суд звертає увагу позивача на положення частини третьої статті 354 КАС України, згідно з якими, у разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 цього Кодексу суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
Керуючись статтями 238, 345, 349, 354, 355, 356, 359 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Деремезна-Агро» задовольнити частково.
Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Деремезна-Агро» про закриття провадження у справі задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 у справі №826/16518/17 скасувати, а провадження у справі - закрити.
Роз`яснити позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до цивільної юрисдикції та що він вправі протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                              С. М. Чиркін
                                                                                                       А. А. Єзеров
                                                                                                       В. М. Шарапа