ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року 
м. Черкаси   

Справа № 707/2165/18		
Провадження № 22-ц/821/876/20		
категорія: 304000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Василенко Л. І. 
суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.
секретаря: Винник І. М.
учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 ;
відповідач:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;
третя особа - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», про визнання договорів дарування та купівлі-продажу недійсними, у складі: головуючої судді: Смоляра О. А., повний текст рішення виготовлено 04 березня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

09 жовтня 2018 року позивач звернувся в суд з позовними вимогами до відповідачів про визнання договорів дарування та купівлі-продажу фіктивними. 
Просив визнати фіктивними договори дарування житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки по АДРЕСА_1 укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посвідчені приватним нотаріусом Старовойтовою О. С. 08 червня 2016 року. 
Визнати фіктивними договори купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки по АДРЕСА_1 укладені між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідчені приватним нотаріусом Алєксєєвим М. Ю. 04 листопада 2016 року. 
Визнати фіктивними договори купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки по АДРЕСА_1 укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідчені приватним нотаріусом Алєксєєвим М. Ю. 23 червня 2017 року. 
01 та 04 лютого 2019 року ОСОБА_1 скерував до суду заяви про зміну підстав позову та зміну предмета позову, відповідно. З урахуванням поданих заяв зміст позовних вимог виклав наступним чином.
Просив визнати недійсними договори дарування житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки по АДРЕСА_1 укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 посвідчені приватним нотаріусом Старовойтовою О. С. 08 червня 2016 року.
Визнати недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки по АДРЕСА_1 укладені між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідчені приватним нотаріусом Алєксєєвим М. Ю. 04 листопада 2016 року;
Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки по АДРЕСА_1 укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 посвідчені приватним нотаріусом Алєксєєвим М. Ю. 23 червня 2017 року. 
Заявлені вимоги мотивовані тим, що 05 листопада 2012 року ОСОБА_7 взяв у позивача грошові кошти в сумі 320 000 грн строком на 1 рік, зобов`язавшись повернути їх 05 вересня 2013 року та сплачувати 5% від суми боргу за кожен місяць, не виконав зобов`язання наслідком чого стало звернення ОСОБА_1 до суду за захистом порушених прав та ухвалення Апеляційним судом Черкаської області рішення від 05 липня 2016 року, яким змінено заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 25 січня 2015 року у справі за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Відповідно стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача за договором позики від 05 листопада 2012 року борг із урахуванням індексу інфляції у сумі 568 825 грн 62 коп. та 3% річних вказаної суми, а саме 19042 грн 19 коп., а всього 587 867 грн 81 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 5% місячної виплати за договором позики від 05 листопада 2012 року, а саме 576 00 грн. 
26 квітня 2016 року державним виконавцем ВДВС Черкаського РУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа виданого 23 лютого 2016 року на підставі вищезазначеного судового рішення за № 2/707/107/16.
06 травня 2016 року державним виконавецем ВДВС Черкаського РУЮ Вдовіченко Н. О., з метою виявлення нерухомого майна, яке може належати боржнику ОСОБА_2 , сформувано запити до ДРРПНМ, РПВНМ, ДРІ, ЄРЗВОНМ. 
Згідно інформаційної довідки № 58647005 від 06 травня 2016 року нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 і на яке можливо звернути стягнення виявлено не було.
Водночас, ОСОБА_2 на праві власності належав житловий будинок з господарськими спорудами та земельна ділянка по АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 на користь своїх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклав договори дарування вказаного житлового будинку та земельної ділянки, які посвідчені приватним нотаріусом Старовойтовим О. С. 
Поданням 13 травня 2016 року апеляційної скарги на рішення Черкаського районного суду від 25 січня 2016 року ОСОБА_2 створив собі можливість для відчуження належного йому нерухомого майна, на яке, як він вже зрозумів, буде накладено арешт з метою його реалізації для погашення боргу визнаного судовим рішенням у зв`язку із поверненням виконавчого листа з ВДВС Черкаського РУЮ до Черкаського районного суду без виконання. 
03 жовтня 2016 року ВДВС Черкаського РУЮ відкрито виконавче провадження згідно вищенаведеного судового рішення, крім того, як позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 має борги перед іншими фізичними та юридичними особами, тому позивач зазначив ПАТ КБ «Приватбанк» в якості третьої особи. 
Із пояснень державного виконавця ВДВС Черкаського РУЮ Вдовіченко Н. О., нею не було накладено арешт на нерухоме майно, яке належало ОСОБА_2 , а в послідуючому було ним відчужено шляхом укладення договору дарування на його синів, що є відповідачами у справі, у зв`язку із тим, що інформація про належність йому майна станом на 06 травня 2016 року не була внесена до ДРРПНМ та РПВНМ.
Запит до бази даних БТІ державний виконавець здійснила вже після винесення рішення Апеляційним судом Черкаської області і відкриття виконавчого провадження за новим виконавчим листом. 
04 листопада 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказаний будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , відчужили за договорами купівлі-продажу ОСОБА_5 
23 червня 2017 року ОСОБА_5 відчужив вказані об`єкти нерухомості за договорами купівлі-продажу ОСОБА_6 . 
Таким чином проінформованість боржника про наявність судового рішення і про проведення виконавчих дій направлених на його виконання на підставі виданого виконавчого листа пред`явленого до виконання, а також за відсутності у державного виконавця інформації, про належне боржнику ОСОБА_2 нерухоме майно стало причиною для переоформлення своєї нерухомості за договорами дарування на близьких родичів, а саме синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Наведені договори дарування, за переконанням позивача, не направлені на настання реальних правових наслідків, а тому мають бути визнані судом недійсними. Оскільки, укладення договору який за своїм змістом суперечить вимогам закону та не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків є порушенням ч. 1, 5, ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України. 
Подальше відчуження спірного житлового будинку і земельної ділянки за договорами купівлі-продажу на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також є недійсними правочинами, оскільки всі сторони цих договорів усвідомлювали мету переоформлення прав на нерухоме майно, так як були проінформовані про наявне виконавче провадження щодо стягнення боргу з ОСОБА_2 .
На підтвердження недійсності договорів купівлі-продажу спірної нерухомості є також ціна за якою ОСОБА_5 продав будинок ОСОБА_6 , а саме 80 000 грн, що майже в десять разів нижче ніж ціна продажу аналогічної нерухомості в с. Руська Поляна відповідно до відкритих джерел інформації.
Переконаний, що договори купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та земельною ділянкою по АДРЕСА_1 є такими, що не відповідають вимогам закону, укладені з метою невиконання рішення суду, порушують публічний порядок (ст. 124 Конституції України) і права позивача на реальне виконання рішення суду, а тому за наведених обставин підлягають визнанню недійсними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2019 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту та заборону вчиняти будь-які дії з житловим будинком із господарськими спорудами та земельною ділянкою по АДРЕСА_1 . 
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2019 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 задоволено. 
Витребувано у приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Старовойтова О. С. договір дарування земельної ділянки № 1896 від 08 червня 2016 року та договір дарування житлового будинку № 1894 від 08 червня 2016 року укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . 
Витребувано у приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексеева М. Ю. договір купівлі - продажу земельної ділянки № 1580 від 04 листопада 2016 року та договір купівлі - продажу житлового будинку № 1579 від 04 листопада 2016 року укладені між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , договір купівлі - продажу земельної ділянки № 1134 від 23 червня 2017 року та договір купівлі - продажу житлового будинку № 1133 від 23 червня 2017 року укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . 

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2020 року позов задоволено частково. 
Визнано недійсними договори дарування житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , які укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та посвідчені приватним нотаріусом Старовойтовим О. С. 08 червня 2016 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 704 грн 80 коп. по 234 грн 93 коп. з кожного.
В решті позовних вимог відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_2 , достовірно знаючи про наявність незакінченого виконавчого провадження, за яким він є боржником і має сплатити на користь ОСОБА_1 значну суму грошових коштів, передбачав негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення, шляхом звернення стягнення на належне йому нерухоме майно, а тому здійснив формальне відчуження за безвідплатним договором дарування належного йому на праві власності спірного домоволодіння та земельної ділянки на користь своїх синів, які проживали разом з ним і один з яких був неповнолітнім. До листопада 2016 р. сім`я Лимаренків продовжувала фактично проживати у спірному домоволодінні, а сам відповідач ОСОБА_2 знявся з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , лише 23 червня 2017 року. Спірне майно фактично не вибуло з володіння ОСОБА_2 , водночас, переоформлення права власності унеможливило накладення арешту на таке майно та звернення на нього стягнення.
Таким чином, при укладанні оспорюваних договорів дарування воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно, з метою приховання майна від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 , а тому такі договори підлягають визнанню недійсними на підставі ст. 234 ЦК України.
Натомість, в частині позовних вимог, щодо визнання недійсними договорів купівлі - продажу спірного домоволодіння та земельної ділянки суд прийшов до висновку про їх необґрунтованість, оскільки досліджені у судовому засіданні докази та встановлені судом обставини спірних правовідносин, не підтвердили об`єктивності тверджень позивача.
Після відчуження спірного нерухомого майна на користь ОСОБА_5 , відповідачі ОСОБА_3 змінили місце проживання і зареєструвалися за іншою адресою. А після відчуження спірного нерухомого майна на користь ОСОБА_6 з реєстраційного обліку у спірному домоволодіння знявся і ОСОБА_2 . 
Також, судом не встановлено об`єктивності тверджень позивача про фактичне проживання ОСОБА_2 у спірному домоволодінні після укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу. 
Водночас, всі оспорювані договори купівлі-продажу за формою та змістом відповідають вимогам закону. Стосовно доводів позивача щодо порушення правил територіальної юрисдикції нотаріусом, при посвідчені спірних договорів, суд дійшов висновку про їх необґрунтованість, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими, з точки зору достатності, доказами щодо наявності у ОСОБА_5 на момент вчинення оспорюваних правочинів іншого зареєстрованого місця проживання, ніж те, що зазначене в оспорюваних договорах.
Не встановлено судом і будь-яких обставин, які б свідчили про наявність умислу у ОСОБА_5 чи ОСОБА_6 на вчинення зі спірним нерухомим майном інших дій ніж розпорядження за своєю власною волею.
Суд визнав необґрунтованими доводи позивача, щодо низької вартості відчужуваного майна, оскільки така вартість визначена на підставі звітів про незалежну оцінку, складених уповноваженим суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Земельне бюро».
Щодо невідповідності оспорюваних договорів купівлі-продажу засадам публічного порядку, як правову підставу для визнання їх недійсними, судом першої інстанції також не встановлено обставин того, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 діяли недобросовісно при укладенні оспорюваних договорів купівлі-продажу, а тому суд прийшов до висновку що вказані відповідачі є добросовісними набувачами спірного нерухомого майна, а оспорювані договори відповідно не порушували публічного порядку на момент їх вчинення. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 24 березня 2020 року ОСОБА_1 з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, порушено питання про скасування рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог стосовно визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , укладені між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які посвідчені приватним нотаріусом Алєксєєвим М. Ю. 04 листопада 2016 року та в частині відмови у задоволенні позовних вимог стосовно визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , який посвідчений приватним нотаріусом Алєксєєвим М. Ю. 23 червня 2017 року. 
Скаржник просив ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги стосовно визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки по АДРЕСА_1 укладені між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які посвідчені приватним нотаріусом Алєксєєвим М. Ю. 04 листопада 2016 року та позовні вимоги стосовно визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , який посвідчений приватним нотаріусом Алєксєєвим М. Ю. 23 червня 2017 року задовольнити в повному обсязі. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначив, що договори купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та земельною ділянкою по АДРЕСА_1  від 04 листопада 2016 року, які укладені між продавцями ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_5 із наступним перепродажем 23 червня 2017 року цього нерухомого майна ОСОБА_6 , є недійсними у зв`язку з тим, що при вчиненні правочинів не додержано вимог закону, що є підставою для визнання їх недійсними відповідно до норм ст. ст. 203, 209, 215, 220 ЦК України. 
Скаржник зазначив, що на момент посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та земельною ділянкою про АДРЕСА_1 від 04 листопада 2016 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу продавці були зареєстровані в Черкаському району у с. Руська Поляна, нерухоме майно, яке було предметом угоди також перебувало в с. Руська Поляна Черкаського району, а покупець на дату кладення договорів був зареєстрований в м. Київ. 
Із наявних у матеріалах справи доказів видно, що договір купівлі-продажу будинку з господарськими спорудами та земельною ділянкою по АДРЕСА_1 від 04 листопада 2020 року не був посвідчений нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу (за місцезнаходженням нерухомого майна та продавців) і не був посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу (за місцезнаходженням покупця). 
Водночас, на момент посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та земельною ділянкою по АДРЕСА_1 від 23 червня 2017 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу продавець Мамотько О. В. був зареєстрований в м. Києві, нерухоме майно, яке є предметом угоди знаходиться в с. Руська Поляна Черкаського району Черкаської області, а покупець ОСОБА_6 зареєстрована у м. Сміла, Черкаської області. 
Наведені обставини свідчать про порушення норм Закону України «Про нотаріат» та порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України під час укладення та посвідчення нотаріусом договорів купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами в зв`язку із тим, що нерухоме майно та сторони цих договорів зареєстровані за межами Черкаського міського нотаріального округу. 
Крім того, вказані договори купівлі-продажу були посвідчені одним і тим же нотаріусом ОСОБА_9 . Таким чином, за переконанням скаржника, наведені вище обставини свідчать про те, що відповідач ОСОБА_5 діяв придбаючи та продаючи спірну нерухомість спільно із боржником із кінцевою метою приховати цю нерухомість від накладення арешту виконавчою службою та подальшого її продажу для погашення боргу. На підтвердження вказаного також свідчить наявність у ОСОБА_5 достатньої кількості нерухомості в тому числі житловою.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.
УхвалоюЧеркаського апеляційного суду від 18 травня 2020 року розгляд апеляційної скарги призначено на 10 червня 2020 року на 12:30 год. з повідомленням учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, в подальшому розгляд справи відкладено на 25 червня 2020 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 25 січня 2016 року у справі №707/2681/15 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 борг за договорами позики від 05 листопада 2012 року та від 16 липня 2014 р. на загальну суму 1225837 грн 44 коп. та судові витрати. 
За наслідками апеляційного оскарження ОСОБА_2 даного заочного рішення, 05 липня 2016 р. Апеляційним судом Черкаської області ухвалено рішення, яким заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 25 січня 2016 року змінено та ухвалено нове про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договорами позики від 05 листопада 2012 року та від 16 вересня 2014 року на загальну суму 648 353 грн. 64 коп. та судових витрат на суму 9 042 грн 00 коп. (т. 1 а. с.7-9). 
На виконання рішення апеляційного суду Черкаської області судом першої інстанції був виданий виконавчий лист від 30 серпня 2016 року (т. 1 а. с. 10). 
Домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 перебувало у власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Черкаською районною державною адміністрацією 28 січня 1998 року. Дане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 7124985200:02:003:0104 площею 0,2307 га, яке перебувало у власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЕ 614898, виданого на підставі рішення Руськополянської сільської ради від 22 червня 2007 року.
08 червня 2016 року ОСОБА_2 здійснив відчуження спірного домоволодіння та земельної ділянки на користь своїх синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом укладання відповідних договорів дарування, які посвідчені приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим О. С. (т. 1 а. с. 200-203). 
04 липня 2016 року ОСОБА_4 і неповнолітній ОСОБА_3 , за згодою батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_10 та на підставі розпорядження Черкаської РДА Черкаської області від 31 жовтня 2016 року за № 324 здійснили відчуження спірного домоволодіння та земельної ділянки на користь ОСОБА_5 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , шляхом укладання відповідних договорів купівлі-продажу, які посвідчені приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М. Ю. (т. 1 а.с. 184-187, 209).
03 червня 2017 р. ОСОБА_5 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , здійснив відчуження спірного домоволодіння та земельної ділянки шляхом укладання відповідних договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, які посвідчені приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М. Ю., на користь ОСОБА_6 , яка на момент розгляду справи є власником такого майна згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Станом на 06 вересня 2018 року у Черкаському РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області знаходилось зведене виконавче провадження №53722014 (поєднує в собі виконання семи виконавчих документів, виданих в період з 30.08.2016р. по 25.05.2018 р.), за яким боржником є ОСОБА_2 , а стягувачами виступають різні фізичні та юридичні особи, загалом п`ять стягувачів. Відомостей щодо виконання таких виконавчих документів суду не надано.

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав. 

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частинівідмови у визнання договорів купівлі-продажу недійсними, тому в іншій частині рішення суду не є предметом апеляційного перегляду.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції приведеним вимогам закону відповідає.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи договору.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України, регламентовано, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексужитлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України).
Виходячи зі змісту статей 203, 655 ЦК України договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.
Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
У ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Частини 1 та 3 ст. 215 ЦК України визначають, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
До таких правочинів належать, зокрема фіктивні правочини, тобто ті, які вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином ( ч. 1 ст. 234 ЦК України).
Визнання судом недійсним договору у зв`язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.
Крім того, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин і знають заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.
Ознака вчинення його лише для створення враження повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.
Саме такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27 березня 2019 року, справа № 607/15555/17-ц.
Судом першої інстанції встановлено, що після відчуження спірного нерухомого майна на користь ОСОБА_5 , відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 змінили місце проживання і зареєструвалися за адресою: АДРЕСА_3 . 
Крім того, після відчуження спірного нерухомого майна на користь ОСОБА_6 , з реєстраційного обліку у спірному домоволодінні 23 червня 2017 року знявся і ОСОБА_2 .
Відтак, вказані дії сторін вказують на їх прагнення, щодо настання певних правових наслідків, передбачених змістами вказаних договорів. Колегія суддів констатує те, що суд ухвалюючи рішення в цій частині, яка, зокрема, є предметом апеляційного перегляду, прийшов до цілком вмотивованого висновку про відмову у задоволення вимог про визнання оспорюваних договорів купівлі продажу недійсними. 
Водночас, аргументи апеляційної скарги стосовно заниженої вартості відчужуваного майна та невідповідність оспорюваних договорів засадам публічного порядку і наявність у зв`язку з цим правових підстав для визнання їх недійсними не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки не вмотивовані належними та допустимими доказами, крім того вони були приведені в якості доводів позовної заяви і вмотивовану відповідь на них в тому числі містить та частина судового рішення, що є предметом даного перегляду. 
Колегія суддів також відхиляє доводи скаржника щодо порушення правил територіальної юрисдикції нотаріусом при посвідченні оспорюваних договорів, за їх необґрунтованості. Матеріали справи не містять даних про реєстрацію ОСОБА_5 на час вчинення даних договорів за адресою, що відмінна від вказаної у наведених договорах купівлі-продажу. Крім того, дії нотаріуса не є предметом вказаного спору. 
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в оскаржуваній частині обгрунтовано ухвалив рішення в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих позивачем.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Приведені в апеляційній скарзі доводи скаржником не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення останнім норм матеріального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов’язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов’язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов’язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Рішення суду в неоскаржуваній його частині не є предметом апеляційного перегляду. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки рішення суду першої інстанції в частині його перегляду, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування згідно вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України відсутні.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог стосовно визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 02 липня 2020 року.

Головуючий                                                                                                  Л. І. Василенко

Судді:                                                                                                             В. Г. Бородійчук

                                                                                                                        О. В. Карпенко